ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAl). FÖRHANDLIN(iAR 1891, N:0 6. 423 



Vid upphetthirig till 100" förlorar kloriden, som näindt, 

 vatten; dervid öfvergår den till pentamintriklorid. Detta bevisas 

 där af att den nu 



1. svårt löses i vatten; 



2. med platinaklorid ger gul, ?7<«fo'okristalIinisk fällning; 



3. med kiselfluoyvätesyra ger fällning af tunna, rhomboi- 

 dala fjäll; 



4. ined kalhimbikromat ger en volyminös fällning, som 

 sedan öfvergår till ett orangegult, kristal Ii niskt pulver; 



5. icke fälles af ferricyankaliion eller natriu'mp>yrofosfat; 



6. med hariwmhjp o sulfat ger fällning af fina, livita nålar. 

 Äfven vid uppvärmning af aquopentaininkloriden i lösning 



förlorar den vatten och öfvergår i pentamintriklorid, som ut- 

 faller. 



Fullständig analogi råder således med de s. k. roseoförenin- 

 garna af Co, Cr och Rh; den i saltet ingående vattenmolekylen 

 har ett väsentligt inflytande på den kemiska karaktären. 



Iridiumaqiioperttarninbromid — Ir(NIl3)50H.2Br3 — fram- 

 ställes genom kokning af pentamintriklorid (äfven klorobron)id 

 och tribromid hafva användts) med 1 Vo gång den beräknade 

 mängden kaliumhydrat och 10 delar vatten, tills att inga kri- 

 staller utskiljas vid afsvalning. Den med is och salt afkylda 

 lösningen försättes med -/g volym 50 ^»-ig bromvätesyra och den 

 utskilda, raikrokristalliniska aquopentaminbromiden affiltreras, 

 tvättas med 10%-ig, iskall bromvätesyra och sedan med alkohol. 

 Utbyte bättre än vid kloriden. För att renas, löses bromiden i 

 minsta mängd vatten och utfälles igen vid — 5° med lika volym 

 50 %-ig bromvätesyra. Härvid återvinnas ungefär 90%. 



Analys: mellan papper pressadt salt förlorar ej i vigt i ex- 

 siccator, men vid 100° bortgår 1 mol. vatten. 



Funnet: Berälinadt: 



HoO 3,3 7 3, .3 6 



Ir 37,4 2 37,2 6 



Br 46,36 46,33. 



Saltet löses i ungefär 4 delar vatten. 



Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh. 1891. Arg. 48. N:o 6. 5 



