424 PALMAR, OM IRIDIUMS AMMONIAKALISKA FÖRENINGAR II. 



Specifika vigtsbestämningar: 



3,027 vid + 20°, 2 

 3,018 » + 20°, o. 

 Medeltal = 3, 022 vid + 20°, 1; molekylarvolym = 177,7. 

 Mätbara kristaller har jag icke lyckats erhålla. 

 Till de tre reagens, som bäst lärapa sig att skilja pentamin- 

 och aquopentaminföreningar åt, förhåller sig bromidens lösning 

 på följande sätt. 



1. Ferricyankalium: genast riklig fällning af rödbruna kri- 

 staller, som bildade greniga, trappformiga aggregat. 



2. Natriumjpyro fosfat: alldeles som hydropentaminklorid (se 

 sid. 422). 



3. Bariumhyposnlfat: fäller ej. 



Vid upphettning af lösningen öfvergår saltet, åtminstone till 

 stor del, i pentamintribromid, som utfaller och identifierades på 

 samma sätt som vid kloriden (sid. 423). 



Genom inverkan af konc. ammoniak i tillsmält rör på aquo- 

 pentaminbromid har jag erhållit ett väl kristalliserande, lätt lös- 

 ligt salt, som torde vara hexaminbromid, men hvilket ännu ej 

 är tillräckligt undersökt. 



Iridiumaquopentaminnitrat — Ir(NH3)50H2(N03)3. En lös- 

 ning af aquopentaminhydrat, erhållen genom kokning af t. ex. 

 pentamintriklorid med kali, försättes under afkylning till — 5° 

 med lika volym 32 fo-ig salpetersyra. Fällningen affiltreras och 

 tvättas med b %-ig salpetersyra samt alkohol. 



Man kan äfven framställa saltet genom att fälla en lösning 

 af aquopentaminklorid i 3 delar vatten med lika volym salpeter- 

 syra vid 0° o. s. v. Så erhålles 95 % af kloridens vigt eller 80 % 

 af den beräknade mängden. Denna reaktion har sitt särskilda 

 intresse, emedan den bevisar att i aquopentaminklorid alla tre 

 kloratomerna lika lätt utbytas mot andra radikaler, i analogi 

 med öfriga dylika föreningar. 



Den på det ena eller andra sättet erhållna fällningen af 

 aquopentaminnitrat visar sig under mikroskopet bestå af nästan 

 rätvinkliga, rhorabiska kristaller. Ett kvalitativt prof (glödgning 



