502 SÖDERBAUM, OM TVÄNNB ISOMERA DIOXIMIDOBERNSTENSYROK. 



genom behandling med ättiksyreanhydrid äfven låter öfverföra sig 

 i samma, i och för sig tämligen beständiga acetat, utan alltid 

 fullständigt sönderfaller i kolsyra, vatten och cyan, en omstän- 

 dighet, som just ådagalägger, med hvilken utomordentlig lätthet 

 det verkliga act-diacetatet spontant sönderdelas. 



2) Vidare bör man erinra sig den inverkan acetylklorid ut- 

 öfvar på stereoisomera aldoximer. Dessa öfverföras nämligen 

 genom detta reagens — enligt Hantzsch — alltid i första hand 

 till en blandning a-acetat och /i-klorhydrat i lika molekyler, och 

 detta vare sig man utgår från a- eller /5-oxira;^) d. v. s. acetyl- 

 kloriden eller, rättare sagdt, den genom acetyleringen frigjorda 

 saltsyran åstadkommer hos halfva antalet befintliga molekyler en 

 vridning af dessas oximhydroxyl, så att den motsatta konfigura- 

 tionen uppstår. På ett liknande sätt torde äfven denna syre- 

 klorids inverkan på ifrågavarande dioximer böra tolkas, med den 

 skilnad blott, att hvad som hos monoximerna försiggår i 2:ne 

 särskilda molekyler, hos dioximidobernstensyrorna däremot eger 

 rum inom en och samma molekyl, hvars ena hydroxylgrupp så- 

 ledes får antagas förblifva orubbad, under det att den andra 

 genom vridning öfverföres i ett läge, motsatt det ursprungliga. 

 Under denna förutsättning bör tydligen såväl ur aa- som ur 

 ^j5-dioximen ett och samma asymmetriska «/i-diacetat uppstå. 



Om den primära /9/3-dioxiniens fasta acetylderivat och det 

 nyss omnämda, som a/?-förening uppfattade, flytande acetatet 

 behandlas med sodalösning eller natronlut, erhållas resultat, som 

 i vissa afseenden förete en icke obetydlig afvikelse från hvad 

 nian på grund af analogien med benzildioximerna och fenyloxi- 

 midoättiksyrorna kunde vara böjd att vänta. Enligt V. Meyers 

 och K. AUWERS undersökningar inträder, som bekant, vid in- 

 verkan af alkalier på acetylderivaten af aa- eller a/3-benzildi- 

 oxini^) helt enkelt en saponifikation, under det att f-J/^-benzildi- 

 oximens diacetat vid behandling med natronlut redan i köld ger 

 en anhydrid, en omständighet, som just lemnar det kraftigaste 



') Ber. d. deutsch, ehem. Ges. XXIII, 39. 



^) Beträffande nomenklaturen jfr Hantzsch, Ber. d. deutsch, ehem. Ges. XXIII, 29. 



