ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1891, N:0 é. 511 



fikation, så att ättiksyra och den ursprungliga oximen bildas, 

 livilken senare inom kort utkristalliserar synnerligen väl och 

 utan svårighet kan identifieras. På grund häraf är alltså för- 

 eningen att uppfatta som ett derivat af den oförändrade, pri- 

 mära dioxiraen. 



Af sodalut löses acetylföreningen under liflig kolsyreutveck- 

 ling. Om den gulfärgade lösningen surgöres med svafvelsyra 

 och utskakas med eter, erhålles efter eterlösningens afdunstning 

 en färglös olja af starkt sura egenskaper, hvilken blott lång- 

 samt och ofullständigt kan förmås att stelna. För att rena 

 densamma lustes den i litet vatten, neutralisererades med am- 

 moniak och försattes därpå med silfvernitrat, hvarvid ett fin- 

 kornigt silfversalt af intensivt gul färg utföll. Detta torkades, 

 analyserades (se nedan) och sönderdelades med något mindre än 

 en ekvivalent mängd utspädd saltsyra. Filtratet från klorsilfret 

 lemnade efter afdunstning i vakuum efter någon tid en fast, 

 väl kristalliserande syra, hvilken i hvarje hänseende visade sig 

 vara identisk med den nedan utförligare beskrifna cyannitroso- 

 ättiksyran, Yid acetylföreningens saponifiering med soda af- 

 spaltas således samtidigt kolsyra och vatten. 



Äfven till utspädd natronlut förhåller sig acetylföreningen 

 pä alldeles samma sätt som till sodalösning. För att isolera 

 den därvid uppkommande nya syran kan man lämpligen surgöra 

 den alkaliska lösningen med salpetersyra samt därefter direkt 

 fälla densamma med silfvernitrat och sönderdela silfversaltet 

 med en beräknad mängd saltsyra. Man erhåller sä likaledes 

 cyanisonitrosoättiksyra. 



ßß. Dioximidohernstensyrans förhållande till acetijlMorid. 

 I eterlösning synes acetylklorid lika litet som ättiksyreanhydrid 

 utöfva någon inverkan. Om däremot den fint fördelade syran 

 längre tid under flitig omskakning digereras med acetylklorid, 

 int-l'äder slutligen äfven här fullständig lösning. Efter vätskans 

 afdunstning i vakuum öfver kali återstår en trögflytande, nästan 

 färglös olja, ur hvilken understundom helt små mängder af en 

 fast, kristalliserande kropp afsätta sig. Oljan utgör tvifvelsutan 



