ÖFVEKSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1891, N:0 7. 513 



af den förstnämda kroppen gällande på ett tämligen ovälkommet 

 sätt, t. ex. om vid eterlösningens afdunstning temperaturen får 

 stiga för högt, eller om den utkristalliserade oxiraen icke hastigt 

 nog bringas i torrt tillstånd. Ja, det inträffade stundom, att 

 den redan genom sugning frän större delen af vidhäftande mo- 

 derlut befriade oximen vid utprässning på en lerskifva helt 

 plötsligt öfvergick i flytande tillstånd, utan att det lyckades 

 hejda den, såsom det syntes, från en enda punkt af kristall- 

 massan utgående omvandlingsprocessen ^). 



Lämpligast framställes den sekundära oximen på det sätt, 

 att den primära dioximidobernstensyran löses i minsta mängd 

 koncentrerad, rykande saltsyra och därpå någon tid öfverlemnas 

 åt sig sjelf. Snart börjar utkristalliseringen af den sekundära 

 oximen, som i stark saltsyra är något svårlösligare än den pri- 

 mära. Efter några timmar isoleras föreningen genom filtrering 

 med sugpump, tvättning med en ringa mängd kall, koncentrerad 

 saltsyra och torkning på porös lera. För öfrigt kan omvandlin- 

 gen äfven åstadkommas därigenom, att man mättar en lösning 

 af den primära oximen i absolut eter med torr, gasformig salt- 

 syra eller låter densamma stå någon tid med fosforpentaklorid; 

 de på detta sätt erhållna produkterna äro emellertid mindre 

 rena. Såsom ofvan nämdt, låter slutligen den primära dioximen 

 indirekt öfverföra sig i isomeren genom inverkan af acetylklorid 

 och därpå följande saponifiering af den flytande acetylföreningen 

 med vatten. 



aa-Dioximidobernstensyran bildar små vårtformiga, hårda 

 kristallaggregat. Den visar i allmänhet samma löslighetsför- 

 hållanden som den isomera oximen, är alltså lättlöslig i vatten, 

 alkohol och eter, olöslig i kloroform, benzol och gasolja. Om 



^) Den spontana omvandlingen af den redan i fast tillstånd erhållna oximen är 

 alltid beledsagad af ett öfvergående sönderflytande af densamma, hvilket efter 

 all sannolikhet fär sin förklaring därigenom, att den primära oximen håller 

 mera kristallvatten bundet än den sekundära, som alltid kristalliserar med 

 endast 2 mol. vatten. När omvandlingen eger rum, torde därför den senare 

 lösa sig i den öfverskjutande vattenmängd, som därvid frigöres, och erhållas 

 först efter dennas afdunstning i fast tillstånd. 



