ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1891, N:0 7. 515 



kvarhåller fortfarande 1 mol. vatten, som låter aflägsna sig 

 genom upphettning till omkr. 60°. 



Ber. för C4H2N206Ag2 + H^O. Funnet 



Ag 52,94 53,30 



H2O 4,4 1 4,3 4. 



Kalciumsaltet, C^HjNjOgCa + SHoO, afskiljes genast vid till- 

 sats af kalciumacetat till syrans lösning såsom en hvit, af mi- 

 kroskopiska prismer bestående fällning. Kristallvattnet låter 

 endast långsamt och ofullständigt aflägsna sig vid upphettning 

 till 100°. För att noggrannare fastställa vattenhalten under- 

 kastades därför saltet fullständig analys. 



Ber. för Funnet. 



C^HaNACa + 2H2O. C4H2N206Ca + 3H20. I. II. III. 



C 19,20 17,91 18,50 — — 



H 2,40 2,98 2,87 — — 



N 11,20 10,45 — 10,02 — 



Ca 16,00 14,93 — — 15,04. 



En vattenlösning af aa-dioximen förhåller sig till de flesta 

 andra metallsalter, inklusive ferrosulfat och ferriklorid, på all- 

 deles samma sätt som /?/?-dioximen, endast med den skilnad att 

 kopparacetat utfäller ett ?"gn^ grönt, amorft kopparsalt. Af kokande 

 utspädda alkalier förändras oximen icke. 



Förhållande till ättiksyreanliydrid och acßtylklorid. Den 

 kemiska olikheten mellan de båda oxi merna framträder skarpast 

 i deras förhållande till ättiksyreanhydrid. Ty medan, såsom 

 ofvan anförts, den primära oximen af detta reagens låter öfver- 

 föra sig till ett fast, väl kristalliserande acetylderivat, undergår 

 däremot isomeren under alldeles samma försöksvilkor fullständig 

 sönderdelning, såsom framgår af följande försök. 



0,2 gr. dioxim digererades med ättiksyreanhydrid i öfver- 

 skott vid vanlig temperatur, hvarvid en svag, men oaflåtlig 

 gasutveckling gjorde sig märkbar, till dess att efter omkr. 48 

 timmar fullständig lösning inträdt. Vid lösningens afdunstning 

 i vakuum erhölls en återstod, som endast vägde 0, 004 gr., hva- 

 dan alltså så godt som uteslutande flyktiga reaktionsprodukter 



