ÖFVERSIGT AP K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1891, N:0 8. 585 



med öfverskott af fosforpentaklorid. Genom destillatets behand- 

 ling med vatten erhölls en olja, hvilken destillerades med vatten- 

 ånga. Dervid erhölls en färglös olja, som småningom stelnade. 

 Efter omkristalliseringar ur alkohol erhöllos stora, rhombiska 

 taflor af 1-2-diklornaftalin med sraältpankten 34°. 

 0,189 5 gr. gaf 0,27 7 gr. AgCI. 



Funnet: Beräknadt: 



Cl 36,16 35,84. 



Häraf och emedan syrans salter vid upphettning afge 

 ö-naftylamin framgår, att araidosulfonsyran är 



SO3H. 



1-2-Oxisulfonsyra 



C,oH,(OH)S03H. 



Om man i kokande vatten i små portioner inlägger diazo- 

 sulfonsyran, utvecklas kväfgas, och man erhåller en mörkblå vät- 

 ska, som vid afdunstning afsätter ett blått azofärgämne. Om 

 man deremot använder utspädd svafvelsyra i stället för vatten, 

 minskas färgämnebildningen högst betydligt. Den svafvelsyre- 

 haltiga lösningen neutraliseras med baryt och filtreras kokande 

 het, hvarefter under afsvalningen gulfärgadt svårlösligt, antagligen 

 basiskt bariumsalt, afsätter sig. Om man till bariumsaltets 

 varma lösning tillsätter svafvelsyra till dess lösningens gula färg 

 öfvergår till blå, utfälles med bariumsulfat en mängd blått färg- 

 ämne. Den filtrerade lösningen afsatte vid afdunstning bariumsalt 

 af oxisulfonsyran i mörkblåa, kristalliniska massor, hvilka jag 

 icke kunde befria från färgämne. Saltet sönderdelades derför 

 fullständigt med svafvelsyra, och lösningen neutraliserades med 

 blykarbonat. Då biysaltet äfven var starkt färgadt, löstes det 

 och sönderdelades med svafvelväte, hvarpå blysalt ånyo fram- 



