ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAP. FÖRHANDLINGAU 1891, ^':0 8. 595 



är i livarje fall den stora lätthet, hvarmed benzoylformoximeus 

 acetat afspaltar sitt kväfve i form af hydroxylamin, medan mot- 

 svarande acetat af benzaldoximerna under alldeles samma försöks- 

 vilkor helt enkelt saponifieras. Härom mera i det följande. 



Äfven inverkan af sodalösning på benzoylformoximens acetyl- 

 förening förlöper på ett alldeles abnormt sätt. På grund af alla 

 hittills gjorda iakttagelser skulle man vänta, att acetylföreningen 

 borde, i fall den vore ett a-derivat, helt enkelt saponifieras till 

 motsvarande oxim; i fall den åter vore ett /■:/-derivat, däremot 

 spaltas i ättiksyra och benzoylcyanid. Men intetdera fallet eger 

 rum. — Acetylföreningen af isonitrosoacetofenon löses med lätthet 

 af utspädd sodalut till en gulröd vätska. Om den (eventuelt 

 filtrerade) lösningen försigtigt neutraliseras med svafvelsyra, så 

 uppstår en ymnig fällning af intensivt gul färg. Filtratet från 

 densamma reducerar Fehlings lösning och innehåller dessutom 

 en ringa kvantitet mandelsyra, som kan isoleras genom utskak- 

 ning med eter. Den utfälda gula föreningen tvättades med kallt 

 vatten, torkades och erhölls vid kristallisering ur kokande benzol 

 i form af gula, mikroskopiska nålar, som vid omkr. 170° smälte 

 till en mörkröd vätska, upprepad omkristallisering syntes ej 

 vara egnad att göra smältpunkten skarpare. Kroppen är så godt 

 som olöslig i vatten, tämligen svårlöslig i het benzol, lättlöslig i 

 alkohol och eter. Ur en alkohollösning kristalliserar den lång- 

 samt i form af små sexsidiga, snedt afskurna prismer. Äfven 

 denna sönderdelningsprodukt af benzoylformoximen är märkvärdigt 

 nog kväfoefri. Af analysen framgår dess isomeri med benzoyl- 

 formaldehyden : 



Beräkiiadt tor CgHgOj: Funuet: 



C 71,64 71,14 % 



H 4,48 4,47 » 



En efter Raoults kryoskopiska metod med tillhjelp af 

 Beckmanns apparat utförd molekylarvigtsbestämning ådagalägger 

 emellertid, att föreningen, såsom man redan af dess egenskaper 

 kunde förmoda, i sjelfva verket besitter en dubbelt så hög mole- 

 kvlarvigt. Såsom lösningsmedel användes isättika. 



