ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1891, N:0 8. 597 



beständiga acetylföreningen kan just på grund af denna sin be- 

 ständighet knappast aiotsvara /^-konfigurationen; den måste fast- 

 mera uppfattas såsom ett genom acetylkloridens omlagrande verkan 

 uppkommet acetat af a-oximen i enlighet med formeln: 



CßH., . CO . CH 

 CH3 . CO . ON . 



Denna uppfattning ansluter sig för öfrigt på det närmaste till 

 det bekanta sakförhållandet, att ,5-aldoximer genom inverkan af 

 öfverskjutande acetylklorid ge upphof till acetat af a-serien, eller 

 att i hvarje fall de i första hand bildade /i-acetaten af den sam- 

 tidigt frigjorda saltsyran onilagras till a-acetat. ^) 



Till samma slutsats beträiFande isonitrosoacetofenonacetatets 

 konfiguration kommer man äfven på en annan väg. Som bekant 

 sönderfalla /?-aldoximernas acetylderivat genom inverkan af alka- 

 likarbonat synnerligen lätt i kolsyra, ättiksyra och nitril; ja, de 

 äro i detta afseende till och med ännu känsligare än de fria 

 oximerna. -) Då nu redan den fria benzoylformoximen under lik- 

 nande förhållanden är särdeles benägen för nitrilbildning, så vore 

 det oförklarligt, hvarför dess acetylderivat, om äfven detta upp- 

 fattas som en /^-förening, icke också hemfaller åt en liknande 

 sönderdelning, utan fastmera spaltas på ett alldeles afvikande 

 sätt. Men om nu å ena sidan ifrågavarande acetylförening genom 

 inverkan af natron eller soda icke, såsom alla öfriga kända acetat 

 af a-oximer, ger den fria a-oximen, utan i stället kväfvefria 

 omvandlingsprodukter af densamma, och om å andra sidan den 

 en gång isolerade /^-benzoylformoximen under samma betingelser 

 är jämförelsevis beständig, så kunna dessa egenartade förhål- 

 landen blott förklaras så, att af a-acetatet i första hand verk- 

 ligen uppstår motsvarande a-oxim, men att denna i alkalisk lös- 

 ning är så obeständig, att den frivilligt sönderdelas i hydroxyl- 

 amin och benzoylformaldehyd resp. dennas omvandlingsprodukter. 



Jfr Hantzsch, Ber. d. deutsch, ehem. Ges. XXIV, 16. 

 1. c. 45. 



