ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1887, N:0 1. 5 



För att undersökningsmaterialet fullkomligt skall antaga 

 vattenångans temperatur, innesluta vi detsamma i ett glasrör, 

 som omgifves af ett vidlödt vidare rör och leda genom det senare 

 under en timmas tid en liflig ström af ånga. Dä denna anord- 

 ning icke är användbar för de öfriga, vid betydligt högre värme- 

 grader kokande upphettningsvätskorna, så inlägga vi dem i en 

 liten korthalsad retort, hvars pip kan slutas medelst en dub- 

 belt genomborrad kork. I dess ena öppning befinner sig ett 

 glasrör, afsedt att upptaga det ämne, som skall upphettas och 

 som i regeln är inneslutet i en liten cylindrisk och med guld 

 hermetiskt tillödd hylsa af platina, genom den andra bortgå de 



ångor, som ännu icke hunnit kondensera sig i retorthalsen. Me- 

 delst två på retortens buk och omkring dess hals anbragta skär- 

 mar af tunnt kopparbleck och genom en ändamålsenlig reglering 

 af gaslågan derunder är man utan svårighet i stånd att leda 

 upphettningen så, att ångorna till allra största delen kondensera 

 sig straxt under korken. Sedan substansen antagit ångans tem- 

 peratur, hvilket efter en timmes förlopp säkert är fallet, låta vi 

 densamma falla i iskalorimetern. Genom en enkel vridning af 

 retorten, så att den antager ställningen h, åstadkommer man 

 detta i ett enda ögonblick under det att vätskan, som fort- 

 farande är i kokning, stannar qvar i retortbuken. 



