14 NILSON & PETTERSSON, OM GERMANIUM OCH TITAN. 



brik i Bayeux genom benägen förmedling af Professor C. Frie- 

 del i Paris, till h vilken vi derför stå i tacksamhetsskuld; pla- 

 tinareservoiren var densamma, som Professor V. Meyee, begagnat 

 vid sina pyrokemiska undersökningar och som han och hans 

 efterträdare i Zürich, Professor Hantzch välvilligt för en längre 

 tid ställt till vår disposition. 



De ämnen, hvilkas ångtäthet vi hade att bestämma, voro 

 nu: germanium, dess tetrachlorid, tetrajodid och monosulfur. 

 Endast med de tre sistnämnda föreningarne lyckades våra be- 

 mödanden; det fria elementet visade sig trots upprepade försök 

 alltför svärflygtigt för att en ångtäthetsbestämning dera, äfven 

 vid den högsta temperatur, vi kunde uppnå i en af Muencke 

 förfärdigad Perrot's ugn, skulle kunna låta verkställa sig i en 

 atmosfär af kolsyra. Germanium förgasade sig visserligen i rätt 

 märkbar grad vid en temperatur, som säkerligen låg öfver 1,500° 

 C, men likväl alltför långsamt och ofullständigt, för att med- 

 gifva en verklig mätning af dess ångtäthet. Så t. ex. iakttogo 

 vi en gång med en invägd mängd af 0,040 7 gr. germanium en 

 gasutveckling af 3, o 2 cc. under loppet af 5 minuter. Vid den 

 använda höga temperaturen hade porslinskärlets glasur råkat i 

 fluss och massan uppmjukats så att sjelfva cylindern en gång 

 något böjde sig; kom det under den rådande starka hvitglödg- 

 ningshettan i beröring med den omgifvande chamottecylindern, 

 så smälte det fast vid densamma, men någon verklig smältning 

 af porslinet från Bayeux inträdde icke ens när hettan stegrades 

 genom inblåsning af varm luft i ugnen medelst ScHLÖSiNG's 

 bläster. 



För jemförelsens skull sökte vi också under samma om- 

 ständigheter förgasa thaliium och indium i porslinskärlen, men 

 erhöllo dervid endast likartade och ännu ogynsammare resultat. 

 Det kan likväl vara möjligt att dessa metaller låta förflygtiga 

 sig i en atmosfer af väteas. 



