43 



Olversiiit iif Kouizl. Veteiiskaps-Akademieus l''örhan(lliiigar, 1S87. N:ü 2. 



Stockholm. 



Meddelanden från Upsala kemiska Laboratorium. 



124. Om klors inverkan på «-acetnaftalid. 

 Af R T. Cleve. 



[MeddelacU den 9 Februari 1887.] 



Om man inleder i en lösning af acetnaftalid i isättika en 

 molekyl klorgas, framstäld af saltsyra och en beräknad mängd 

 kaliumdikromat, erhåller man vid lösningens utspädning med 

 vatten en produkt, som efter omkristallisering utgöres af diklor- 

 acetnaftalid. Dä det således visade sig, att diklorderivat er- 

 hölls i st. f. monoklorderivat, framstäldes större qvantiteter af 

 föreningen genom att inleda 2 mol. klorgas i acetnaftalidens is- 

 ättikelösning, hvilken under operationen hölls af kyld med kallt 

 vatten. Mot slutet af klorinledniugen utkristalliserade så mycket, 

 att lösningen stelnade till en gröt af färglösa kristallnålar. De 

 befriades genom vatten luftpump från moderlut och renades genom 

 upprepade kristalliseringar ur kokande isättika och alkohol. Vid 

 försök att dela produkten genom fraktioneiad kristallisering i 

 sex portioner, befunnos alla ha samma smältpunkt, livaraf vi- 

 sade sig produktens homogenitet. T den från den råa diklor- 

 acetnaftaliden skilda lösningen stannade flere produkter, som 

 kunde genom tillsats af vatten utfällas i form af sega, mörkt 

 purpurfärgade massor. Genom dessas upprepade behandlingar med 

 isättika och alkohol kunde derur erhållas utom diklornaftaiid en 

 ringa mängd af ett annat kristalliserande ämne, som smälte vid 

 184' och tycktes utgöras af en monokloracetnaftalid. Dock vi- 

 sade upprepade analyser en lägre kolhalt och högre klorhalt. 



