ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1887, N:0 2. 47 



kristallerna innehålla blott spår af klor. Klorftalsyra erhölls 

 således icke utan ftalsyra, hvadan således vid oxidationen den 

 klorhaltiga hälften af naftalinmolekylen blifvit förstörd. 



Orto(/>\ — /:^^)diklornaftaIin har smältpunkten 61°, men enär 

 tvänne isomeriska nitro-/i-sulfonsyror genom fosforpentaklorid- 

 reaktionen gifva diklornaftalin med smältpunkten 61', synes det 

 sannolikt, att tvänne olika diklornaftaliner finnas, hvilka ha 

 denna smältpunkt. 



Inverkan af tenn och klorcätesyra på diklor ac et- a-naftalid. 

 Kokar man dikloracetnaftalid med tenn och klorvätesyra, löses 

 den så småningom, och om man efter ett par dagars inverkan 

 filtrerar lösningen kokande het, erhåller man vid afsvalning 

 tunna glänsande blad af: 



Tennklorur-monoklornaftylaminklorhydrat^ Cj^HgClNH^HCl 

 + SnClo . Detta salt bildar färglösa fjäll, som genom prässning 

 mellan papper befriades från moderlut. Saltet sönderdelas af 

 vatten och ger monoklornaftylamin. Vid upphettning till något 

 öfver 100° sönderdelas det och afger ångor, som på kalla kroppar 

 afsätta små, glänsande kristaller. 



Analys: 



0,533+ gr. sönderdelades med utspädd amoniak, och den 

 filtrerade lösningen gaf 0,57 27 gr. AgCl. 



0,57 17 gr. blandades med alkohol och amoniak samt gaf 

 0,2 137 gr. SnO.2 . 



I procent. Funnet. Beväknadt. 



Sn 29,39 29,26 



Cl 26,56 26,40 (V4 af klorhalten) 



Monoklornaftylanii)!, Cj^HgCINH^ , erhölls af tennklorur- 

 dubbelsaltet genom dess behandling med vatten. Efter den tenn- 

 haltiga lösningens affiltrering löstes återstoden i alkohol. Lös- 

 ningen filtrerades och fäldes med vatten, då en mjölklik emulsion 

 erhölls. Derur afsatte sig efter några timmar snöhvita, fina 

 kristall nålar med intensiv, faekal lukt. Vid flere tillfällen er- 

 hölls på detta sätt en blandning af mono- och diklornaftylamin, 

 hvilken upphettades med utspädd svafvelsyra i en till fullständig 



