92 EKSTRAND, OM «- OCH /i-NAFTAMIDOXIM. 



skarp, men försvann ej fullständigt ens vid ännu längre fortsatt 

 kokning, hvarför alkoholen afdestillerades och återstoden för- 

 sattes med vatten och klorvätesyra. En del var mycket svår- 

 löslig deri och kristalliserade ur den varma lösningen i små blad, 

 som smälte vid 202". På grund af föreningens smältpunkt och 

 indifferenta natur var den «-naftamid C^qH^CONHo, hvilken er- 

 hålles i rätt stor mängd vid den skildrade reaktionen och derför 

 betydligt inskränker utbytet af amidoxim. Det kallnade och 

 ytterligare utspädda tiltratet från naftamid gaf med ammoniak 

 en riklig kristallinisk fällning af amidoxim, hvilken löstes i ko- 

 kande vatten eller mycket svag sprit och kristalliserade derur 

 i stora blad, som smälte vid 148° — 149°. 



1) 0,1973 gr. lemnade 0,5i56 00^ = 0,1406 C och 0,io78 

 H.O -0,0119 H. 



2) 0,1864 gr. lemnade vid 14,-2° C. och 751 mm. 24,2 cc. 



--=0,028 5 7 gr. N. 



Funnet. ,, ^ ri i t n^^^OII 



1. 2. ^''- f- ^'^'"'^^NH, • 



C 71,26 — 70,97 



H 6,0.3 — 5,3 7 



N 15,29 15,05. 



Amidoximen löses lätt i alkohol, isättika och benzol och 

 utfälles ur sistnämnda lösningsmedel vid tillsats at ligroin, då 

 den erhålles i glänsande blad. 



Ehuru amidoximen borde ega karakteren både af bas och 

 syra, framträder dock hufvudsakligen dess basiska egenskaper, i 

 det att den mycket lätt löses i utspädda syror, hvaremot am- 

 moniak och alkalier endast obetydligt upptaga densamma. 



Klorhydratet erhölls, då amidoximen löstes i klorvätesyra. 

 men det var ganska svårt att erhålla det i fast form, ty vid 

 lösningens afdunstning, vare sig att denna skedde i värme eller 

 köld, qvarblef en sirupsartad massa, som först efter längre tid 

 stelnade till stjernformiga aggiegat af kristallnålar; dessa pres- 

 sades och torkades vid 100° samt smälte derefter vid 160°. 



