124 BÄCKLUND, VAGRÖRELSEN I ETT GASARTADT MEDIUM. 



när integrationen utföres öfver L:s längdaxel i samma riktning 

 som h har, d. ä. i den riktning, hvari den förtunnade vågen 

 skrider fram, samt 



V27^^(,?7^J — = ids. 



Denna krafts rätvinkliga komponent utåt L' bringar S.2 i 

 rörelse. Vi sluta af de olika tecknen för V och V och dessa 

 funktioners betydelse, att den rörelse, som S^ erhåller af ett 

 element af L, är sammansatt af en hastig rörelse åt ett håll 

 och en långsammare åt det motsatta. Ensamt häraf följer, genom 

 en räkning, så utförd som den i n:o 32, att L' nu kommer att 

 så förhålla sig till sådana ringformiga kroppar som X som om 

 inom dess delar vissa elektriska strömningar vore för handen. 

 Ock måste, enligt n:o 33, af partiklarne S^-s rörelse en ny sönder- 

 delning af vågor inom L' uppstå. — Häremot synes mig svara 

 det förhållande, att en elektrisk strömning induceras i en ledare, 

 när denna föres mot en gifven elektrisk ström. 



Väsendtligt för det föregående är det i n:o 28 gjorda an- 

 tagandet, att kropparne 2, L äro sammansatta af partiklar S 

 af den i n:o 26 definierade karakteren, förutom tydligen hvad 

 som. från början varit faststäldt för den yttre gasen, att dess 

 täthet skall vara oändligt liten och, hvad som sedan (i n:o 26) 

 tillades, att den hastighet, med hvilken en vågrörelse derinom 

 fortplantas, skall vara oändtligt stor som inversa värdet för 

 qvadratroten ur tätheten. Men då vi så funnit om två kroppar 

 2y och .^'2, af hvilka den ena har sin inre gas förtunnad, enär 

 förtunnade vågor gå fram derinom, den andra sin förtätad, enär 

 förtätade vågor genomfara den, att de förhålla sig gentemot 

 hvarandra som kroppar, laddade med elektricitet af olika slag, 

 så, om vi derför betecknade dem som elektriska, vore detta ock 

 i öfverensstämmelse med den af Edlund fattade, i hans The- 

 orie des phénomenes électriques (K. Sv. Vet.-Akad. Handlingar, 

 Bd 12, N:o 8) utförligt utvecklade föreställningen om elektricite- 



