170 BÄCKSXaÖM & PAIJKULL, UPPLÖSNING AF JERN I SYllOR. 



tal. De nödgas derför söka en annan förklaringsgrund för dessa 

 volymsskilnader. Denna söka de, riktigt nog, i en olikhet i kol- 

 halten. Stål, finna de, lemnar vid upplösning en svart återstod 

 — - kol — smidesjern lemnar nästan ingen återstod. Stål häller 

 alltså mera kol och således äfven mindre jern än smidesjern, hör 

 alltså lemna mindre gas. 



Deras häröfver gjorda försök visa emellertid att detta icke 

 räcker till att förklara volymsdifFerenserna, de måste alltså gå 

 vidare. De hafva gjort den iakttageisen, att de vid upplösningen 

 afskilda kolflockarnes mängd är större under upplösningens gång 

 än mot slutet; då dessa flockar icke lösas af svafvelsyran t. o. m. 

 vid kokning, måste flockarne hafva upplöst sig i den bränbara 

 gasen. Denna gas, finna de äfven, är specifikt tyngre (deras 

 uppgift »nära två gånger» torde dock vara oriktig) än den rena 

 vätgasen, erhållen genom direkt sönderdelning af vatten. 



Här kommer dem en vigtig upptäckt af Berthollet väl 

 till pass. Han har nämligen iakttagit — den första kvanti- 

 tativa förbränningsanalysen å dessa gaser — l:o att wantändbar 

 luft, som haft tillfälle att upplösa kol och eger en stor specifik 

 vigt, behöfver mera syre för att förbrännas, än om den hade 

 varit ren»; 2:o att »om man uppskattar mängden af den syrgas, 

 som åtgått för att förbränna kolet, efter mängden af bildad kol- 

 syra (air fixe) och subtraherar denna från hela den åtgångna 

 syrgasvolymen och af återstoden, som användts för att förbränna 

 vätet, beräknar dettas volym, denna beräknade volym är större 

 än volymen af den använda gasen», i) Genom upptagandet af kol 

 har alltså en kondensation af vätet egt rum. 



Förklaringen öfver hvarför stal ger mindre gas än smides- 

 jern är nu gifven: »l:o emedan stålet håller mera kol och alltså 

 mindre jern; 2:o då den af stålet utvecklade gasen har stått i 

 beröring med mera kol än den af smidesjern utvecklade haft 

 tillfälle att göra, så har den upplöst mera kol och derigenom 

 aftagit i omfång på samma gäng den tilltagit i täthet.» 



') Sid. 170. 



