ÖFVKRSIGT AF K. A^ETENSK.-AKAD. FÖRHANDLIXGAR 1887, N:0 4-, 201 



= El. På samma sätt är första integralen i andra membruni 

 = EI\ om /' betyder den elektricitetsmängd, som på tidsen- 

 heten passerar genom ytan a i följd af den elektromotoriska 

 kraften E' i ytan b. Om ingen af ledarne befinner sig i när- 

 heten af en magnet, har man öfveralt t^ — t^^= t^ == O och så- 

 ledes a = ß = y = 0; altså 



El = El'. 



Om altså E är = E' har man äfven 1=1'. Den af Helm- 

 HOLTZ bevisade satsen gäller följaktligen äfven för anisotropa 

 ocli icke homogena ledare. Äro icke a,ß,y = har man där- 

 emot 



E'l = Er-2ffV(la + mß + 7iy)doj-2 i i vlp^ + ^+^£\(Lvdi/dz. 



Hrr Ettingshausen och Nernst hafva emellertid vid un- 

 dersökningar öfver Hall's fenomen funnit att man äfven i detta 

 fall har 1=1' om E = E' (se Repertorium der Physik, 1887, 

 haft. 2). Ofvanstående ekvation visar också att det så måste 

 vara, åtminstone med ganska stor approximation. Vid under- 

 sökningarna öfver Hall's fenomen har man nämligen en mycket 

 tunn metallhinna af liten utsträckning placerad i ett starkt mag- 

 netiskt fält, som är så likformigt som möjligt. 1 alla ledarne 

 utom denna metallhinna har man då t^ =: t^ ^= t^ =^ O och altså 

 a ^= ß = y =^ 0. I följd af hinnans ringa tjocklek kan man an- 

 taga a, ß, y, V hafva samma värden i två motstående punkter 

 af hinnans yta; då nu /, w, n i dessa punkter hafva numeriskt 

 lika värden med motsatta tecken, blir 



fjV(la + viß + ny) = 0. 



/j, U, ti äro funktioner af det magnetiska fältets intensitet; är 

 detta likformigt, så äro ?j , U, t^ konstanta, och dä har man 



-^ — t- TT^ 4- 7f = 0; altså äfven i detta fall har man 

 ax (ly oz 



E'l = El. 



