ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAU. FÖRHANDLINGAR 1887, N:0 5, 253 



■genom lämplig upphettning i platinaskålar. Återstoden infördes 

 småningom i 6 — 7 delar is och isvatten, för att i möj- 

 ligaste mån undvika all uppvärmning, h varigenom det vatten fria 

 thoriumsulfatet direkt öfvergår i hydratisk och svärlöslig form. 

 Den olösta återstoden upphettades, för att i vattenfritt tillstånd 

 ■öfverföra deri möjligen inblandadt hydratiskt sulfat, och behand- 

 lades ännu en gång med isvatten, hvarpå den olösta kiselsyran 

 affiltrerades och genom pressning befriades från moderlut. 



Den starkt gulfärgade sulfatlösning, som sålunda erhållits, 

 fälldes med öfverskjutande ammoniak i kokning, hydraten tvät- 

 tades genom dekantering med vatten tills filtratet ej mer visade 

 sig hålla någon kalk, befriades härigenom från alkalier och al- 

 kaliska jordarter och löstes till sist i saltsyra. Ur denna lösning 

 fälldes de sällsynta jordarterna medelst oxalsyra, Oxalaten tvät- 

 tades med kokande vatten tills det ej mer höll något jern, hvarpå 

 de afsögos, torkades och glödgades. Ur 2 kg. thorit erhölls på 

 detta sätt 857 gr. jord af en svag, brunaktigt gul färgton; genom 

 behandling med afpassad mängd svafvelsyra och något vatten, 

 massans intorkning och afrökning öfverfördes densamma återigen 

 i vattenfritt sulfat, h vilket vägde 1486 gr. Detta sulfat af den 

 råa thoritj orden var färgadt svagt svafvelgult och innehöll utom 

 thoriumsulfat salter af ceritoxider och ytterjordar, hvilkas när- 

 varo i thorit från Brevig till dels gåfvo sig tillkänna redan i det 

 absorptionspektrum, som det råa sulfatets lösning visade; men 

 dessutom förekom deri ock en ringa mängd mangan, som enligt 

 hvad förr blifvit anmärkt, gerna medföljer de sällsynta jord- 

 arternas Oxalat, ehuru lösligt i saltsyra. 



För att ur denna blandning framställa rent thoriumsulfat 

 och aflägsna föroreningarne använde vi i hufvudsak samma för- 

 farande, som för ändamålet begagnades vid arendalsthoritens 

 förarbetning, grundande sig derpå att de vattenfria sulfaten, som 

 lätt lösas af isvatten, vid vanlig rumvärme öfvergå i vattenhaltig 

 form, hvarvid thoriumsulfaten Th2S04 + 8 eller 9H.,0, såsom 

 jemförelsevis vida svårlösligare än ceritoxidernas och ytterjor- 

 darnes motsvarande salter, till stor del utfalla, under det de 



