268 KRÜSS A NILSON, JORDAKTER OCH NIOBSYRA I FERGUSONIT. 



flera dagar i stora porslinsskålar, hvarvid det bortdunstade vatt- 

 net alltemellanåt ersattes. Deriinder utfälldes största delen af 

 de metallsyror som vid smältans behandling med vatten gått 

 i lösning. De affiltrerades, tvättades med vatten och förenades 

 derpå med de förut vunna metallsyrorna och man hade sålunda 

 genom de anförda operationerna hvar för sig afskiljda de sura 

 och de basiska beståndsdelarne i mineralet, som skulle blifva 

 föremål för undersökningen. 



]. De sälUynta jordarteima i Fergusonit. Den klara, öfver- 

 skjutande salpetersyra ännu innehållande lösningen fälldes full- 

 ständigt med oxalsyra, oxalatfällningen tvättades så länge jern 

 kunde uppvisas i filtratet, torkades och glödgades, hvarpå de 

 fria jordarterna genom kokning med vatten befriades från de 

 alkalikarbonat, som bildats vid glödning af alkalidubbelsalter, 

 hvilka fallit tillsamman med Oxalaten. På detta sätt erhöll 

 man ur Arendalsmineralet 575 och ur Ytterbymineralet .315 

 gr. fria jordarter. 



För den undersökning, som här kommer att anföras, an- 

 vändes endast den jord, som erhölls ur det norska mineralet. 

 Ytterbymineralets jordar undersöktes deremot endast spektral- 

 analytiskt, såsom en följande uppsats kommer att visa. 



Den nämnda jordqvantiteten löstes i salpetersyra och lös- 

 ningen afdunstades i en stor platinaskål tills de smälta nitraten 

 vägde 1150 gr. eller jordens dubbla vigt. Under denna afdrifning 

 utvecklades till slut rikliga nitrösa ångor ur den smälta massan. 

 Efter afsvalning erhölls en glasig, genomskinlig rödfärgad återstod, 

 soni med kokande vatten gaf dels en klar lösning och dels en 

 fällning af olösliga basiska nitrat. 



Den sålunda bildade fällningen kunde öfverhufvud blott inne- 

 hålla svaga baser och särskildt alla de svagaste baserna i jord- 

 blandningen, hvilkas nitrat i och med en så lindrig afdrifning, 

 som den anförda, redan sönderdelats, d. v. s. hufvudsakligen 

 ceroxid och thorjord och dessutom smärre mängder af i lösningen 

 ännu förekommande metallsyror, jern och mangan, hvilka alltid 

 spårvis ryckas med och förorena de råa jordartoxalaten. 



