276 KRÜSS å NILSON, JORDARTER OCH NIOBSYRA 1 FERGUSONIT. 



Kristallisation. 



Funnet 



Atoinvigt 













beräknad ur 



Aumärkningar. 



Nummer. 



Vigt. 



KjSO,. 



K2O5. 



2K2SO,:R20g. 





1. 



103 gr. 



\ 

 0,6301 



0,4682 



89,3 



Surt fluorkalium till- 



2. 

 3. 

 4. 

 5. 



46 » 

 56 » 

 25 » 

 37 » 



0,6514 

 0,6385 

 0,6274 

 1,1412 



0,4882 

 0,4918 

 0,4941 

 0,9051 



90,4 

 94,0 



97,0 

 98,0 



sattes lösningen före kri- 

 stallisationerna n:is 1, 3, 

 5, 9 och 11, och sedan 

 den sista eller 13 blifvit 

 afskild, återstod vid pass 

 30 gr. surt fluorkalium 



6. 



26 » 



0,6412 



0,5281 



103,3 



i moderluten. 



7. 



19 » 



0,6346 



0,5233 



103,5 





8. 



10 » 



0,5849 



0,5304 



117,8 





9. 



37 .. 



0,6431 



0,4890 



92,3 





10. 



17 .. 



0,6489 



0,4858 



90,3 





11. 



14 .. 



0,7525 



0,4561 



65,0 





12. 



10 .. 



— 



— 



— 





13. 



Summa 



4 » 



— 



- 



— 





404 gr. 



— 



— 





Dessa resultat föra otvunget till den slutsatsen, att niobium 

 i de vunna dubbelfluoriderna förekommer blandadt med två äm- 

 nen, af hvilka det ena har en lägre, det andra åter en högre 

 atomvigt än Nb = 94. Det är nu intet tvifvel underkastadt, att 

 det förra är identiskt med titan. Genom det känsliga reagens 

 på titansyra, som man eger i vätesuperoxiden, hafva vi nämligen 

 öfvertygat oss om, att den niobsyra, som framställts ur sådana 

 fraktioner, i hvilka R < 94, är titanhaltig. Ehuruväl löslig- 

 heten af titanfluorkalium och nioboxyfluorkalium i vatten är till 

 den grad olika, att det förra saltet erfordrar sju gånger så myc- 

 ket lösningsmedel af 18° som det senare, så afskiljer sig dock 

 titanföreningen icke fullständigt före niobsaltet, utan förorenar 

 de särskilda kristallisationerna ända intill de sista. Detta för- 

 hållande kan nu blott bero derpå, att titanfluorkalium upptages 

 vida lättare af en lösning af nioboxyfluorkalium än af rent vatten 

 och, när så är, blir det knappt möjligt att ur en dylik blandning 

 genom kristallisation framställa en titanfri produkt, då de båda 

 salterna äro isomorfa. Under sin undersökning af niobium hade 



