406 ARRHENIUS, DISSOCIATIONEN HOS I VATTEN LÖSTA KROPPAR. 



gas är i ett tillstånd af dissociation. Ett mycket kändt exempel 

 är att man för att upprätthålla nämda lags giltighet antager 

 att klor, brom och jod vid högre temperatur äro dissocierade. 



Samma utväg låter sig naturligtvis användas för att för- 

 klara undantagen från van t'Hoffs ofvannämda lag, men denna 

 utväg har hittills ej blifvit använd, antagligen dels på grund af 

 sakens nyhet, dels på grund af den stora mängd kända undantag 

 och dels på grund af de ganska svåra invändningar, som från 

 kemiskt håll skulle resa sig mot en sådan förklaring. — Ända- 

 målet med nedanskrifna rader är att visa, att ett sådant an- 

 tagande af dissociation hos vissa i vatten upplösta kroppar i 

 synnerligt hög grad understödes af ur dessa kroppars elektriska 

 egenskaper dragna slutsatser, äfvensom att de invändningar, som 

 från kemiskt håll mot denna åskådning kunna göras, vid ett 

 närmare skärskådande betydligt förminskas. 



I likhet med Clausius ^) måste man för förklaringen af de 

 elektrolytiska fenomenen antaga, att en del af en elektrolyts 

 molekyler äro dissocierade uti sina joner, hvilka ega en af hvar- 

 andra oberoende rörelse. Dä nu det »osmotiska» tryck, som en 

 i en vätska upplöst kropp utöfvar mot det densamma begrän- 

 sande kärlets väggar i enlighet med den moderna kinetiska åskåd- 

 ningen måste tänkas uppkomma till följd af den stöt som sagda 

 kropps molekyler vid sin rörelse utöfva mot kärlets väggar, så 

 måste man också följdriktigt antaga, att en på ofvan angifna 

 sätt dissocierad molekyl på kärlets väggar utöfvar ett tryck så 

 stort som dess joner i frihet skulle utöfva. Om man således 

 kunde beräkna, hur stort antal af en elektrolyts molekyler äro 

 dissocierade i sina joner, så kunde man också beräkna huru 

 stort det osmotiska trycket enligt van t'Hoffs lag borde vara. 

 I min ofvan citerade afhandling har jag kallat sådana mo- 

 lekyler, hvilkas joner i sin rörelse äro af hvarandra oberoende. 



') Eu redogörelse för Clausius' hypotes jemte deremot gjorda invändningar 

 finnes i min afhandling i Bihang till K. Sv. Vet.-Akad. Handl. Band 8, N:o 

 13 — 14 (1884), Rech, sur la couductibilité galvanique des électrolytes, Del. 

 2, s. 6. 



