ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAR 1 8 87, N:0 7. 461 



201°), liar visserligen ännu icke blifvit närmare undersökt, men 

 det är icke osannolikt, att det utgör ett tetraklorderivat. 



Ditolyldiacipapiazins lt>ehandlmg med jodmetyl. 



Dels pä grund af föreningens förhållande till fosforpenta- 

 klorid, dels pä grund af CH^-gruppens ställning mellan en CO- 

 grupp och en qväfveatom inom en atomring, dels ock på grund 

 af analogi med »fenylmetylpyrazolon», som lätt angripes af jod- 

 metyl och till och med ger olika derivat, allteftersom inverkan 

 får ega rum vid närvaro af alkali eller ej, skulle man kunna 

 vänta, att äfven ditolyldiacipapiazinen skulle gifva metylderivat 

 vid närvaro af jodmetyl. Vi hafva därför upphettat kroppen 

 med ett öfverskott af jodmetyl i metylalkoholisk lösning under 

 2 timmars tid i vattenbad. Det visade sig därvid, att någon 

 inverkan icke eger rum åtminstone under dessa förhållanden. 

 Samma negativa resultat hafva vi för öfrigt äfven erhållit, dä 

 vi före upphettningen tillsatte natriummetylat. Metylengruppen 

 eger alltså vida mindre reaktionsförmåga i ditolyldiacipapiazin 

 än i fenylmetylpyrazolon. 



Den ofvan meddelade undersökningen har således gifvit vid 

 handen, att åtminstone vissa bromacetamidoderivat öfverga i di- 

 acipapiazinderivat d. v. s. föreningar af den generella formeln: 



NR 



Col JcH, 



NR 



vid behandling med en eqvivalent mängd alkoholisk kalilut. An- 

 stälda försök att på detta sätt ur bromacetanilid och bromacet- 

 paratoluid framställa diacipapiazinderivat utföUo emellertid, så- 

 som vi i vår föregående uppsats meddelat, med negativt resultat 

 och detta kunde väl gifva anledning till intressanta slutsatser 

 med afseende på en i ortoställning befintlig sidokedjas inflytande 



