481 



Ofversigt af Kongl. Vetenskaps-Akademiens Förhandlingar 1887. N:o 7. 



Stockholm, 



Finnes, utom dimmor och moln och annan synlig ut- 

 fällning, flytande eller fruset vatten i atmosferen? 



Af K. H. SOHLBERG. 



[Meddeladt den 14 September 1887 genom E. Edlund.] 



I sina bekanta försök beträffande vattnets öfverhettning 

 visar L. DUFOUR (Archives de la Biblioteque universelle 1861), 

 att den omständigheten ingalunda utgör ett tillräckligt vilkor 

 för flytande vattens försättande i kokning, att vattnet uppnått 

 den temperatur, vid livilken vattengasens maximum af spänstig- 

 het är lika med det tryck som för tillfället på det fluida vattnet 

 utöfvas. Detta vilkor är visserligen nödvändigt, men ej till- 

 räckligt; det behöfves ytterligare, att det motstånd öfvervinnes, 

 som vattnet gör mot förändring i sitt flytande sammanhangSr- 

 tillstånd, hvilket visserligen kan ske endast genom stegrad upp- 

 värmning, men isynnerhet och med lätthet genom vattnets be- 

 röring med vissa fasta kroppar. Också var det genom en, som 

 DuFOUR kallar den, »suspension liquide», eller vattenkulornas 

 hållande i sväfvande tillstånd i en oljaktig, dem ej vätande 

 vätska af vattnets egentliga vigt, som DuFOUR lyckades bringa 

 dem, allt efter som de i storlek uppgingo till 10, 5 a 6, 1 å 3 

 mm:s diameter, till öfverhettning af cirka 30, 65 å 78 grader 

 öfver den vanliga kokningstemperaturen. Men när man då be- 

 rörde dem med en staf af glas eller metall, frambragtes i regeln 

 på kontaktsstället under fräsning en plötslig gasutveckling och 

 vattenkulan kastades häftigt åt sidan. 



