496 APPELLÖF, SKALETS BILDNING HOS SEPIA OFFICINAl.IS L. 



komma de ofvannämda tuberklerna å skalets ryggsida. Afven dessa 

 äro således starkt förkalkade. I skalets äldre delar finnas dock, 

 isynnerhet hos större skal, i fördjupningarne mellan tuberklerna 

 mäktiga lager af oförkalkadt kitin, hvilka såsom förkalkade fort- 

 sättas i tuberklerna. Rostrum, som är beläget något innanför 

 bakre kanten, är att betrakta såsom en uppstående del af rygg- 

 plattan, liksom tuberklerna. Det är i likhet med dessa bildadt 

 af lameller, som utgöra en direkt fortsättning af ryggplattans 

 och äro starkt förkalkade. 



Som bekant ligger skalet inneslutet i en på djurets ryggsida 

 befintlig, af manteln bildad hålighet. Den öfre väggen af denna 

 hålighet är naturligtvis matrix för ryggplattan. De afsöndrande 

 cellerna äro till formen i allmänhet korta och breda. 



Fig. 1. 



Skematiskt tviirsnitt genom en del af ena skalhalfvan; r, ryggplattan; k niidt- 



plattan; jj, i inre plattan; fk förkalkad del af niidtplattan; kv skallisten, b dess 



kalköfverdrag; I väggskikt i den spongiösa mnssau (blott deras öfre delar); de 



längst ät venster belägna väggskikten äro utsatta i hela sin utsträckning. 



Såsom i början nämdes finnes å skalets ryggsida (och såle- 

 des tillhörande ryggplattan) en randzon, som är fri frän kalk- 

 tuberkler ooh består af endast oförkalkadt kitin; å denna kalk- 

 fria randzon fäster sig större delen af den muskelmassa, som 

 bildar den egentliga mantelsäcken. Detta muskelfäste sträcker 

 sig ej rundtomkring skalet, utan lemnar dess ändar jemte en del 

 af sidorna fria. Den starka föreningen mellan musklerna och 

 plattan åstadkommes antagligen derigenora, att de under musk- 

 lerna belägpa cellernas öfre ändar direkt öfvergä i kitin; de äro 

 nemligen så fast förenade med kitinet, att de sönderrifvas, om 

 man försöker lossa dem. Genom färgning med hämatoxylin el- 

 ler pikrokarmin kan man också påvisa, att från dessa celler bil- 



