500 APPELLÖF, SKALETS BILDNING HOS SEPIA OFFICINALIS L. 



iiiiiias vertikalt stälda väggar och mellan dessa parallelt gående 

 membraiier. Afståndet mellan tvenne lamellgrupper är störst i 

 den närmast ryggskifvan belägna delen ; mot den spongiösa massans 

 nedre del närma de sig allt mera och lägga sig slutligen intill 

 hvarandra.') Hvarje lamellgrupp vill jag här kalla väggskikt, 

 mellanrummen mellan dessa liålskikt och båda delarne tillsam- 

 mans betraktade såsom ett helt benämner jag den spongiösa 

 massans Imfvudskikt. Bildningen af ett hufvudskikt börjar så- 

 ledes med ett hålskikt och afslutas med ett väggskikt. 



Att de särskilda lamellerna i väggskikten utgöra en direkt 

 fortsättning af den inre plattans, är lätt att påvisa på de stäl- 

 len, der dessa äro under bildning, i det man nemligen ser, huru 

 den sist bildade lamellen i inre plattan utan afbrott öfvergår i 

 väggskiktets senast bildade lamell. Något mera komplicerad är 

 deremot hålskiktens bildning; för att förstå denna måste man 

 betrakta ett nybildadt hufvudskikt. 



Ett sådant visar först och främst pelarne fullt färdiga, men 

 i stället för de mellan dessa utspända membranerna och hälig- 

 heterna mellan dessa en sammanhängande och lagrad kitinmassa. 



Lagren i denna utgå liksom vägg- 

 skiktens från inre plattan. I 

 denna sammanhängande kitin- 

 aflagring urskiljer man efter färg- 

 ning med hämatoxylin mörkare 

 och ljusare lager, de senare tjoc- 

 l''ig- 3- käre än de förra. Vid ett nå- 



Stycke af ett, nybildadt hufvndslikt jemte „ot mera framskridet stadium 



en deJ at det nast loregaeude liirdigbu- ^ 



dade. Det undre är det nybildade hufvud- visa sig i lagrens längdriktning 



skiktet, som visar dels samnianhiingande „ 



lager, dels sädana, i hvilka sprickor^upp- sprickor i desamma — savidt jag 



stått. Figuren skematisk. i , ^ lu-i • i x- i 



•^ kunnat unna alltid i de tjocka 



lagren — och dessa senare blifva liksom sönderrifna. Antagligen 

 sker på vissa ställen en sammandragning af lagren (möjligen be- 

 roende på inträdande förkalkning) och till följd deraf slitas de 

 isär. Allt flere sprickor uppstå, den ene ofvanför den andre, 



') I tiguren äro blott lamellernas öfre delar utsatta. 



