ÖFVEHSIGT AF K. VETENSK.-AKAl). F()KI1AN1)LIKGAR 1887, N:0 7. 501 



och de mellan dessa liggande lagren sammandraga sig allt mera. 

 Slutligen uppstå de ofvannämda membranerna, som sålunda ut- 

 göras af de ursprungliga, nu förtunnade lagren; deras antal vari- 

 era (3 — 6 eller flere). Då pelarne lemnats fullkomligt oberörda 

 af sprickorna, synas membranerna liksom fastade vid dem. 



Betraktar man ett liålskikt under bildning, d. v. s. då till- 

 hörande väggskikt i hufvudskiktet ännu ej är påbörjadt, är det 

 lätt att iakttaga, att de lager, hvaraf pelarne äro bildade, fort- 

 sättas i de mellan dessa belägna lagren. Betraktar man det 

 underliggande epitelet från ytan, synas i detsamma figurer, som 

 till formen fullkomligt motsvara pelarne, sedda från ytan. Dessa 

 ställen i epitelet äro betydligt ljusare än de öfriga och cellerna 

 äro kortare; från de här belägna cellerna afsöndras pelarne. 



Återstår att nämna några ord om bygnaden af den s. k. skal- 

 listen (fig. 1 kv, b), hvilken såsom i början nämdes i skalets bakre 

 hälft såsom en låg vall omger den spongiösa massan. Denna skal- 

 list består af tydligt lagrade, förkalkade kitinlameller. Riefstahl 

 har fullkomligt riktigt angifvit, att dessa lameller utgöra en di- 

 rekt fortsättning af inre plattans.^) Dessa lameller fortsättas 

 äfven öfver den spongiösa massan, men blifva mot dess midt- 

 linie mycket tunna. Det mest karaktäristiska för skallisten är, 

 att dess lameller vid inträdande förkalkning komma att afdelas 

 i bestämda grupper, mellan hvilka gränsen är skarp. A större 

 delen af listens undre sida synes ingen lagring, och lamellerna 

 äro här mera homogent förkalkade; skallisten synes derför här vara 

 försedd med ett tunt kalköfverdrag (fig. 1 b). En sådan förkalk- 

 ning eger rum äfven i de närmast intill skallisten å den spon- 

 giösa massan befintliga delarne af lamellerna, och skallistens kalk- 

 öfverdrag fortsattes sålunda öfver en del af den spongiösa massan. 

 — Fastän sålunda denna sistnämdas en gång färdigbildade skikt 

 ej vidare tillväxa, ökas dock massan något derigenom, att en af- 

 lagring af kitin, om också ytterligt ringa, försiggår å massans 

 undre yta. De kitinogena cellerna härstädes hafva mycket otyd- 



') L. c. sid. 209. 



