ÖFVERSKi'l' AF K. VETRNSK.-AKAl). FÖHHANDLINGAK 1887, N:0 8. 511 



återstår dervid en grå, piilverfonnig kropp (kiseljern?) i mycket 

 obetydande mängd. Stegrade man hettan något, uppstod deraf 

 en smula ferroclilorid, men då denna förening icke kunde subli- 

 mera vid den använda låga värmegraden, stannade densamma 

 qvar på stället för sin bildning. I hvarje fall lemnar den på 

 anfördt sätt framställda, bländhvita aluminiumchloriden en lös- 

 ning med vatten, som vid tillsats af rhodankalium blott visade 

 en dragning i rödt. De små mängder chlorid — af på sin höjd 

 0,0 2 gr. metall — , som användes vid nedan anförda försök, inne- 

 höllo följaktligen endast så obetydliga spår af jern, att de icke 

 kunna utöfva det minsta inflytande på de värden för ångtät- 

 heten, som erhållits. Renheten af vårt preparat framgår äfven- 

 ledes af följande försök : 



0,07 66 gr. aluminiummetall utvecklade på angifvet sätt en 

 qvantitet väte, som vid 0° och 760 mm. besteg sig till 93,9 5 

 cc. eller 0,oo84i gr., under det att den teoretiskt beräknade 

 -mängden skulle utgjort 0,oö84 9 8 gr. 



Det är häraf klart, att vårt chloridpreparat icke inneslöt 



någon oxichlorid. Den lilla afvikelsen från det beräknade värdet 



har sin grund i de obetydliga föroreningarne hos den använda 



aluminiumtråden, som vi erhållit från fabriken Aluminia i 



Paris. Det förtjenar här framhållas, att dels Tereeil^), dels 



Mallet-) genom att lösa aluminium vare sig i saltsyra eller 



natriumhydrat och uppmäta den vätgas, som dervid utvecklats, 



lyckats på det noggrannaste bestämma metallens atomvigt; de 



III 

 erhöUo dervid x\l = resp. 27,o3 och 27,oo. 



Med en på detta sätt vunnen aluminiumchlorid och med 



användning af vår egen, förut meddelade metod -^j erhöUo vi de 



värden för dess ångtäthet, som återfinnas i följande tabell: 



1) Bull. 80C. chim. 31, 1.53 (1879). 



2) Phil. transact. 1880, 1003. 



3) Bih. till K. Vet.-Akad. Handl., Bd 11, n:o 6 (1885). 



