534 HAU, BARBITISTES GLABRICAIDA OCH B. PUNCTATISSIMA. 



släta äggläggningsskidan, men innanför denna framskymtar den 

 nya definitiva terebran, som är tydligt tandad i öfre och undre 

 randen. 



Nyssnämnda iakttagelse — en sak, som för resten redan långt 

 förut varit känd — gaf mig anledning att underkasta de å 

 Lunds Zoologiska Museum förvarade och af Zetterstedt på 

 Kullen funna originalexemplaren till v. Borck"s beskrifning af 

 Barhitistes glahricaiida Charp. en kritisk granskning och en 

 noggrann jemförelse med de af mig pä Öland tagna exemplaren. 

 Jaü fann härvid först och främst, att de af v. Borck som B. 

 glabricauda uppfattade exemplaren till sin färgteckning väsent- 

 ligen skilja sig från den beskrifning, Charpentier gjort öfver 

 sin art. Pronoti sidolinie är hos v. Borck's hvit eller hvitgul, 

 då det i Charpentier's beskrifning (Horse Entomologien sid. 

 101) heter: »thorace lineis duabus lateralibus albis atrisque picto», 

 »Linese dute ad latera dorsi thoracis, quarum singula? e linea 

 alba alteraque atra conficiuntur, alba exteriore». Vidare visade 

 det sig, att de ZETTERSTED'i'ska exemplaren äro outvecklade 

 individ (puppor), och att de till alla delar öfverensstämma med 

 de af mig på Oland tagna Barbitistes-^iipipOYnA. 



Vi finna häraf, att den af v. Borck såsom Barhitistes gla- 

 hricauda Charp. beskrifna formen endast är puppan af B. 

 pimctatissima Bosc, hvarför B. glabricaiida^) Charp. helt och 

 hållet strykes ur den skandinaviska faunan, och att B. pimcta- 

 tissima Bosc. således inom Sverige första gången, såvidt bekant, 

 anträffats på Kullen af prof. Zetterstedt d. 24 Juli 1837. 



v. Borck omnämner i förbigående (1. c. sid. 66), att pä 

 Lunds entomologiska museum förvaras ett haneexemplar af B. 

 ylabricauda med starkare utbildade vingar. Enligt den under- 

 sökning, jag gjort öfver detta, befinnes det vara ett typiskt 

 exemplar af den fullt utvecklade B. punctatissima Bosc. ((f). 



^) Huruvida denna verkligen ur att anse som en särskild art, är föröfrigt i 

 högsta grad tvifvelaktigt; tlere författare befrakta den som en outvecklad 

 form af nåson annan art. 



