634 XEUMAN, OM RUBUS CORYLIFOLIUS OCH R. PRUINOSLS. 



anse corylifolii vara af liybrid natur, men R. sulcatus, thyrsoi- 

 dcus och glandulosits vara goda arter. Medtager man i räknin- 

 gen en annan allmänt erkänd art, R. radula Whe med 29,7 % och 

 ■en helt visst icke såsom species erkänd corylifolius-form, R. Waht- 

 bergii v. tenuifolms F. Aresch. (63,8 %), torde man således här 

 hafva å ena sidan fyra icke-corylifolier, hvilka vetenskapen öfver- 

 allt uppställer som distincta arter, med en pollenhalt, vexlande 

 mellan högst 42 '/o och lägst 5,o6 % goda korn, medan å mot- 

 satta sidan fyra undersökta corylifolii, hvilka icke hafva rang 

 af arter, befinnas hafva lägst 63,8 högst 92,6 5 % goda korn. 

 Medeltal för de förra fyra arterna är 28,2 %, för de senare fyra 

 81,7 5 % goda korn. Härför må ingen tro, att jag anser alla coryli- 

 folii vara arter eller att de alla hafva jemförelsevis bättre pollen 

 än icke-corylifolii. Jag har blott velat framhålla, att bland de 

 förra finnas former, hos hvilka pollenet är bättre än hos allmänt 

 erkända arter bland de senare. Men hafva nu dessa corylifolii 

 ett fullgodt pollon, torde också de ur deras frö uppkomna gene- 

 rationerna vara konstanta; jemte konstans fordras dock för art- 

 rätt en viss grad af karakterernas olikhet. Uppfattningen af 

 denna »grad» är tyvärr icke lika hos alla författare, och deri- 

 genom har en stor konfusion särskildt inom Rubus-literaturen 

 uppstått. Ja, man synes i allmänhet fordra en mindre grad af 

 differenser för arträtt inom gruppen suberecti än inom corylifolii. 

 Men detta är orätt, ty derigenom blifva arterna olikvärdiga 

 och det synes nödvändigt — för att ei'halla ett inom hela slägtet 

 likvärdigt artbegrepp — att erkänna sådana formkretsar som 

 t. ex. R. jjruitLOsus för arter. 



Ett väsentligt hinder för det rätta förståendet af denna grupp 

 ligger i den utom Sverige vanliga föreställningen, att corylifolii 

 bestå af mellanforiuer mellan R. ccesius och de andra arterna. 

 Domen deröfver, om en Rubus är en dylik mellanform eller icke, 

 måste i hvarje fall blifva subjektiv, hvaraf framgått som följd, 

 att gruppens begränsning i de olika länderna är mycket olika. 

 Så t. ex. om en botanist påträffar en glandelfattig R. radula 

 med de basala turionbladen föga differentierade eller en svag- 



