ÖFVERSIGT AF K. VETENSK.-AKAD. FÖRHANDLINGAK 1 88 7, N:0 10. 725 



flesta fall är sådan, att den icke leninar rum för antagandet af 

 förekomsten af forna lokala sötvattensbäcken, som skulle ha 

 gifvit upphof åt desamma; lika litet som man kan kombinera 

 dem med forntida bäckar eller floder, i hvilkas sediment de ifråga- 

 varande molluskskalen skulle ha inbäddats, eller från hvilka d(^ 

 skulle ha förts ut i liafvet för att sedan, sekundärt, inbäddas i 

 strandvallarne. Dessa antaganden skulle förutsätta helt andra 

 topografiska förhållanden vid tiden för dessa bildningars tillkomst 

 än de nutida, hvilka senare skulle ha uppkommit antingen genom 

 förskjutningar i berggrunden eller ock genom denudation. Såvidt 

 jag vet, har man hittills icke det ringaste bevis för, att dylika 

 förskjutningar eller förkastningar i den gotländska fasta berg- 

 grunden (hvilka för en del lokaler skulle fordra en ej obetydlig 

 storlek) skulle ha egt rum i postglacial tid. Men däremot före- 

 ligga otaliga exempel på, att denudationen i postglacial tid verkat 

 kraftigt på de gotländska såväl fasta som lösa bildningarna och det 

 alltifrån öns högst belägna punkter ner till hafvets nuvarande nivå. 

 Emellertid torde man icke, beträffande Ancylusbildningarna, få till- 

 skrifva denudationen någon större betydelse, om icke möjligen i fråga 

 om sådana aflagringar som anträflus på dalarues sidosluttuingar 

 och då mestadels längre in på ön; ty man kan i dessa fall 

 tänka sig förekomsten af forna uppdämningar i form af grus- 

 och sandmassor eller andra lätt förstörbara bildningar, innanför 

 hvilka lokala sötvattensbäcken af större eller mindre utsträck- 

 ning fordom kunnat existera. I fråga om sådana fyndorter åter, 

 som äro belägna på en af de högsta punkterna af en åt alla 

 eller de flesta håll isolerad kalkstensplatå, synes denudationen 

 icke kunna anföras såsom argument mot min åsigt om Ancylus- 

 vallarnes tillkomst. Ty det är icke stor sannolikhet för, att 

 denudationen vid de allra flesta af fyndorterna för Ancylus- 

 aflagringarna skulle ha verkat just på det sätt, att dessa aflag- 

 ringar kommit att erhålla ett mot Östersjön öppet läge! 



Nedanstående profil lemnar exempel på en Ancylus-vall på 

 en af de högsta punkterna af den kalkstensrygg, kallad Burgen^ 

 som i OV-lig riktning genomstryker SV delen af När socken 



