V30 MUNTHE, OM POSTGLACIALA AFLAGRINGAR MED ANCYLUS FLUV. 



skarpare är kontrasten i fråga om de glaciala skalgrusbankarne, 

 hvilka inom vestra Sverige ställvis utgöras af väldiga anhopningar 

 företrädesvis af molluskskal, sora likaledes till större delen äro af 

 arktiskt ursprung. Dessa skalbankar träffas ända upp till en liöjd 

 af vid pass 500 fot ö. h. och äro uppkastade vid stränderna af 

 det forna glaciala hafvet. I östra Sverige och andra vid Öster- 

 sjön liggande områden hafva sådana glaciala skalbankar där- 

 emot ännu icke blifvit påvisade. A. Erdmann har på tal om 

 den olika karakter, som hvarfviga mergeln i de vestra och östra 

 trakterna af Sverige i nyssberörda hänseende företer, påpekat, 

 att orsaken härtill sannolikt varit vattnets mindre salthalt inom 

 det senare området ^). Att så verkligen varit fallet, synes vara 

 så mycket antagligare, som tillförseln af sött vatten till Öster- 

 sjöbäckenet under senare delen af den glaciala perioden utan 

 tvifvel var tillräckligt stor för att så pass uppblanda tillflödet 

 -af saltare vatten från Yesterhafvet, att vilkoren för en invandring 

 af marina former därifrån blefvo i högsta grad ogynsamma. 

 Frånvaron af glaciala skalgrusbankar inom östra Sverige samt 

 den nästan totala bristen på fossila lämningar i hvarfviga mergeln 

 därstädes talar för riktigheten af detta antagande. Yoldia arctica 

 som numera lefver endast i »de nordliga delarne af Ishafvet» från 

 5 — 30 fots djup »utanför jöklarna i det från desamma nedförda 

 slammet»^), har däremot funnit gynsamma vilkor för sin existens 

 inom ett inskränkt område af det östra glaciala hafvet. 



Under förutsättning, att förhållandena under hvarfviga mer- 

 gelns bildningstid varit i hufvudsak sådana, som ofvan skildrats, 

 möter det inga svårigheter att antaga, att, vid den höjning af 

 större delen af norra Europa, som antages hafva bildat öfver- 

 gången från den glaciala till den postglaciala tiden, Östersjöns 

 salthalt aftog, i samma mån som sambandet med Yesterhafvet 

 blef allt mera begränsadt, och att Östersjön slutligen, när detta 

 samband helt och hållet upphört, öfvergick till en verklig sötvattens- 



') A. Eedmann: Sveriges qvartära bildningar (p. 37), Stockholm 1868. 

 ^) O. Torell: Undersökningar öfver istiden, i: Ofvers. af K. Vet.-akad. Förh. 

 1872, sid. 46. 



