732 MÜNTHE, OM POSTGLACIALA AFLAGRINGAU MED ANCYLUS FLUV. 



gränsa Östersjön mot söder, livilken höjning alltså skulle ha 

 orsakat en uppdämning af Östersjön till minst 150 fot öfver nu- 

 varande nivän. 



Genom jemförande växtgeografiska undersökningar synes det 

 vara till fullo ådagalagt, att den stora glaciala landsänkning, 

 som egde rum under hvarfviga lerans bildningstid och som i mel- 

 lersta Sverige uppgick till minst 150 meter, i Skåne och Blekinge 

 däremot till endast omkring 60 m,, efterföljdes af en vidtgående 

 höjning i hela norra Europa, hvarvid uppkom landförbindelse 

 mellan Europeiska kontinenten å ena sidan samt Grönland öfver 

 Island och Färöarne å den andra ^). Geikie har försökt att 

 lemna en mera genomförd framställning af de i hög grad för- 

 ändrade förhållanden, som måste blifva en nödvändig följd af 

 denna mot nutidens sä olikartade fördelning af land och haf i norra 

 Europa och bland annat kommit till det resultat, att Östersjön samt 

 Finska och Bottniska vikarne genom denna höjning blefvo för- 

 vandlade till verkliga sötvattenssjöm\ Han stödjer sig för denna 

 framställning till en del på Schmidts och Krapotkins ofvan 

 omnämnda uppgifter, men den begränsning han på sin karta 

 öfver norra Europa-) ger Östersjön, motsäger fullkomligt den 

 föreställning om dess högre stånd, som man numera på grund af 

 Ancylusvallarnes utbredning är berättigad att antaga. För öfrigt 

 uttrycker han sig så motsägande, att det är tvifvel underkastadt, 

 om han öfverhufvud tilldelar de estländska Ancylusaflagringarna 

 någon betydelse alls för tolkningen af Östersjöns karakter af 

 sötvattenssjö i början af den postglaciala perioden. 



^) Se härom de ofvan citeriule arbeteua af James Geikie, Blxtt och Nathorst. 

 2) 1. c. plate E. 



