64 OVE DAHL. BISKOP GUNNERUS. [1899 



eendeel Skrivelser til mig efter hinanden altid beklagede og besvær- 

 gede Sig over Sin store Svaghed og Upasselighed, under Gien- 

 Skrivelse gandske civil og høflig, ja visselig i en velmeenende 

 Intention at forestille og raade Ham til, det Hand formedelst 

 Hans altid opgivne store Svaghed giorde best jo før jo 

 heller at see sig om en beqvem Person til Capellan, hvorved 

 Hand ikke allene Selv ved sin svage Helbred kunde lættes, men 

 endog derved forekommes, at fra Meenighedernes Siide ingen Be- 

 sværing med Billighed skulde giøres eller indkomme, hvilket kunde 

 drage u- behagelige Følger efter sig etc. Giensvaret derpaa kort 

 derefter viiste, at samme mit Raad og Forestilling ikke var bleven 

 synderlig vel optagen, da der blandt andet ikke allene blev forlan- 

 langet, at hvis nogen Besværing i saa maade skulde komme ind, 

 maatte den Ham tilstilles til Erklæring etc, men mig ogsaa siden 

 i andres Paahør blev tillagt dette, at jeg hafde sendt ham adskil- 

 lige Correxer til. Det jeg herved ofte og mest har undret over, 

 er, at ingen af Almuerne nogen tiid har udladt sig med mindste 

 Klage eller Besværing over eet eller andet, i hvilket tilfælde jeg 

 visselig ogsaa efter pligt og Skyldighed D. H. H. samme uden 

 Ophold hafde indberettet, da jeg ellers har ømmet og krympet mig 

 ved at være angivere enten over Ham eller nogen, sær for Hans 

 stakkels Kiærestes Skyld, i Betragtning af hvis desuden Vanskelige 

 Omstændigheder Almuerne ogsaa uden tvifl hidindtil har skiult det 

 eene med det andet under Kierligheds og Tausheds Kaabe. Efter 

 min ringe Formeening var det derfore best, om D. H. H. selv saa- 

 ledes matte eragte det for godt, i Alvorlighed at tilskrive Ham, at 

 i Anledning af de tiid efter anden gaaende Spargements, der ikke 

 kand være aldelis u-grundet, maa Hand u-undgiængelig forsynes 

 med en Medhielp eller Capellan, paa det at Embedet og Meenigheden 

 ikke skal liide for meget. Det Vanskeligste af alt derved vilde 

 blive at træffe saadant et Subjectum dertil, der nogenlunde skulde 

 kunde bærge sig, siden Manden skal være baade Vanskelig og 

 præcipitent at omgaaes med. . . . Sluttelig udbeder jeg mig etc. etc. 



E. Røring. 



