4 B. HARTMANN. [1899 



Og at henføre til Otto III (991—95). 1 er kufisk med usikker 

 prægningstid. 



Idet jeg forresten henviser til den nævnte nærmere beskrivelse 

 af disse 22, først fundne mynter og de om findestedet givne med- 

 delelser, vil i det følgende de der ikke omhandlede 39 mynter 

 nærmere beskrives. Da nærværende beskrivelse er at betragte som 

 fortsættelse af den foregaaende, vil der begyndes fra no. 23. Af 

 disse 39 mynter er 15 angelsachsiske, alle fra kong Æthelred 

 (978—1016), 23 tyske og 1 kufisk. Af de angelsachsiske tilhører 

 3 type C hos Hildebrand, 9 type D, hvoraf nogle blot efterligninger ; 

 3 er af mindre sikker type. Forsaavidt prægningsstedet kan be- 

 stemmes, er 3 fra London, 2 fra York, 1 fraXhester, 1 fra Chi- 

 chester, 1 fra Rochester og 1 fra Stanford. A f de tyske maa 1 

 henføres til Otto I (936- 7o) og er tra Køln, 2 er fra Mainz fra 

 erkebiskop Willigis (975-1011), 18 fra Otto III (991 — 1002), af 

 hvilke sidste de fleste er Adelheidsmynter. A f disse 18 er 1 at 

 henføre til Køln og 1 til Deventer som myntsted. 2 tyske kan 

 hverken henføres til nogen bestemt fyrste eller myntsted. 



Med hensyn til den tid, da mynterne er nedlagt i jorden, 

 kommer man til et endnu sikrere, men dog væsentlig samme re- 

 sultat som før, idet ingen af de senere fundne, som kan bestemmes 

 sikkert, er yngre end kong Sihtric, der regjerede fra 989 til 1029. 

 Det maa saaledes fremdeles ansees for utvilsomt, at mynterne er 

 nedlagte nogen tid efter aar 1000. Det kan dog ikke antages at 

 være skeet før 1002 paa grund af den nedenfor beskrevne mynt 

 (no. 41), der maa henføres til keiser Henrik d. 2den (1002— 1024), 

 hvad der ogsaa synes at være tilfælde med no. 40. Disse to 

 mynter kan dog heller ikke være præget efter 1011, erkebiskop 

 Willigis's dødsaar. Paa den anden side maa nedlægningen være 

 foregaaet nogle aar efter myntningen, da disse 2 mynters slidte 

 tilstand forudsætter nogen omløbstid- Den omstændighed, at alle 

 de jangelsachsiske mynter er fra Æthelreds og ingen fra Knuts 

 tid, taler for, at det er skeet kort tid efter 1016, eller endog mu- 

 ligens før. Der bør ogsaa bemærkes, at efter det ovenfor oplyste 

 kun 3 a 4 af de tyske mynter (no. 8, 10, 40 og 41) kan være 

 præget saa sent som i Henrik d. 2dens tid. Man kan derfor ved 



