No. 9] SPREDTE MEDDELELSER FRA OLDSAGSAMLINGEN. 19 



vævskeer (vævspyd) af hvalben, maaske ogsaa derved, at de i sine 

 ydre konturer ligner et bel<jendt redskab til vævning af baand, 

 nemlig vævgrinder. Denne forklaring lader sig dog efter min me- 

 ning aldeles ikke opretholde. For det første er de i 3 tilfælde 

 fundne sammen med gjenstande, som tyder paa mandsgrav (1, 5 

 og 6\ Dernæst synes disse stykker i sig selv aldeles uskikkede 

 til paa nogensomhelst maade at tjene som et redskab til vævning. 

 Vævgrinder af træ er endnu at finde i Norge, og de er maaske 

 ogsaa paa enkelte steder endnu i brug. De forekommer ogsaa i 

 Tydskland; to temmelig lige eksemplarer er afb. i Zeitschr. f. 

 Ethnol. 1899, h. IV (295), hvor der ogsaa omtales lignende fra 

 Finland og Amerika. Ogsaa disse redskaber bestaar af en aflang 

 firkant, hvis ene ende er formet som en gjennembrudt bue. Men 

 det karakteristiske for dem er, at pladen er gjennembrudt med 

 tætte sprekker efter længden, og at der paa midten af de gjen- 

 staaende spildrer er et hul. Traadene af rendingen trædes gjennem 

 sprekkerne og hullene, og ved at vævgrinden med den ene haand 

 føres afvekslende op og ned, bringes traadene til at krydse hver- 

 andre hver gang islætstraaden er trukken igjennem. Det er denne 

 form af gjennembrydning, som gjør disse træbret skikkede til brug 

 ved vævning, medens det synes ganske uforklarligt, at benpladerne 

 kan have gjort tjeneste ved noget lignende brug. Jeg har allerede 

 for længere tid siden (Aarsb. 1879, 208) udtalt den mening, at 

 disse plader har været brugte som tallerkener, og jeg anser frem- 

 deles denne opfatning for den rimeligste. Flade træplader har lige 

 til den sidste tid været anvendte til dette brug. Ogsaa disse danner 

 en aflang firkant, og de er i den ene ende i regelen udbuede og 

 gjennembrudte. Jeg har ogsaa seet dem forsirede med en simpel 

 fure langs kanterne. Saadanne tallerkener af træ har utvivlsomt 

 været almindeligt i brug i oldtiden, og de af hvalben arbeidede 

 har vel været sjeldnere og kostbarere stykker, hvilket ogsaa deres 

 nedlægning i gravene tyder paa. At de efter de hidtil gjorte fund 

 kun kjendes fra kysten og fjordegnene i den nordligere del af 

 Norge, kan finde sin forklaring i, at det var her, at materialet var 

 lettest tilgjængeligt. 



Paa samme sted som denne benplade fandtes ogsaa et haand- 



