No. 9] SPREDTE MEDDELELSER FRA OLDSAGSAMLINGEN. 23 



sammenligne med, da stykker af saadant materiale som disse neppe 

 ellers er be\'arede. Tiden, da de er tilvirkede, kan vistnok ikke 

 sættes længere ned end til ca. 900. 



Det bliver da her igjen et spørgsmaal, hvorledes man skal 

 forklare sig, at de er fundne her i byens grund paa en ellers 

 middelaldersk fundplads. I dette tilfælde kan der ikke være tale 

 om, at de skulde have hørt til indholdet af en gravhaug, som før 

 bebyggelsen har ligget paa stedet Der maa nu her lægges vægt 

 paa, at alle 3 slirer aabenbart er komne tomme ned i jorden; ellers 

 maatte der have været en- smule levninger, ialfald rust, af jernet. 

 Rimeligvis har man ikke engang havt klinger, som passede til dem. 

 Det er tænkeligt, at de er hjemførte som pragtstykker og opbe vå- 

 rede som saadanne uden at have været i brug. Og da er der jo 

 heller ikke noget iveien for at tænke sig, at de har gaaet i arv 

 gjennem flere slægtled her i landet, da de ikke var udsatte for 

 noget slid ; noget spor af slid er heller ikke nu at se paa læderet. 

 Der kan derfor i sig selv ikke være noget besynderligt i, at de 

 mulig er komne ned i jorden, hvor de nu fandtes. overmaade lang 

 tid, efterat de var bragt hjem hid til landet. 



De grundgravninger i Trondhjem, som foregik i 1899, og 

 hvorved ogsaa de nærmiest ovenfor behandlede stykker blev fundne, 

 bragte i det hele et rigere arkæologisk udbytte end nogen af de 

 tidligere. Jeg har gjort nærmere rede for det i den førnævnte 

 oversigt i foreningens Aansb. for 1899, og har desuden ifjor høst 

 behandlet det i nogle mere populære oversigtsartikler i Thj. Adresse- 

 avis. Adskilligt af det kan give anledning til mere indgaaende 

 behandling. Jeg kan saaledes nævne kammene, hvoraf samlingen 

 nu har over 100 eksemplarer, hele eller i brudstykker, saagodtsom 

 alle fundne i byens grund. En enkelt af de iaar fundne kamme 

 har en særlig interesse, fordi der paa den ene skinne er indridset 

 en runeindskrift, som skriver sig fra den ældre del af middelalderen. 

 Den første del, som vistnok indeholder et navn, sandsynligvis et 

 kvindenavn, er saa afskallet, at den neppe vil kunne læses. Resten 



