MIKAEL HEGGELUND FOSLIE. 



beskrives og hele den kjendte Litteratur kritisk gjennemgaaes. Og- 

 saa Kalkalger fra tidligere Jordperioder tog han Hensyn til. 



Han kom langt i Arbeidet ; en hel Del udmærkede Plancher er 

 allerede trykt og jeg har seet nok af det til at kunne udtale, at 

 Arbeidet vilde gjennem alle Tider være blevet et klassisk Arbeide 

 for denne Algegruppe, men han sagde selv, at han endnu behøvede 

 2 — 3 Aar for at faa det færdigt slig, som han vilde have det. 



Men saa kom Døden og overraskede barn 9 Novbr. 1909, 

 midt i hans utrættelige Arbeide. 



Den stille, bramfrie Mand var ikke saa meget kjendt udenfor 

 Fagmændenes Kreds, dertil var han for tilbageholdende og beskeden 

 i sin Fremtræden. Men blandt Fagmænd var hans videnskabelige 

 Produktion høit skattet. Han blev korresponderende Medlem af 

 „Société nationale des sciences naturelles et mathématiques de Cher- 

 bourg" 1889, Medlem af „Videnskabs-Selskabet i Kristiania" 1891, 

 Medlem af „ Det Kongl. Norske Videnskabers Selskab" i Trondhjem 

 1892 og „corresponding fellow of the Botanical Society of Edin- 

 burgh" 1906. Vaaren 1909 blev han tildelt «Fridtjof Nansens Be- 

 lønning" af Nansenfondets Bestyrelse, som ogsaa tidligere havde 

 givet Bidrag til Udgivelse af hans store Arbeide om Kalkalgerne. 



Det er meget betegnende for Fo slies overordentlige Beske- 

 denhed, at han selv intet meddelte om de Hædersbevisninger, som 

 blev ham til Del, men Diplomerne fra de lærde Selskaber blev nylig 

 ved en Oprydning fundne i et Skab paa Museet. 



Han havde et medfødt systematisk Blik for Former og Slægt- 

 skab hos Algerne og hans Jernflid lod ham overkomme et næsten 

 utroligt Arbeide. Han var ogsaa overordentlig omhyggelig og nøi- 

 agtig i alt sit Arbeide. Den Samling af Saltvandsalger, som han 

 har istandbragt og som blev kjøbt af Museet i Trondhjem, er 

 derfor ogsaa, bortseet fra den aldeles enestaaende Samling af Kalk- 

 alger, af høi videnskabelig Værd. 



Karakteristisk for ham var idetheletaget den overordentlige 

 Energi, som han var i Besiddelse af og den Vilje og Beslutsomhed, 

 hvormed han gjennemførte alt, hvad han havde foresat sig. Derfor 

 syntes han heller ikke om Vankelmodighed hos andre, og allermindst 

 kunde han taale Folk, som var saa diplomatiske, at de altid pas- 



