XIII. Splachnaceæ Miill.-Hal. 



Allerede i 1826 Ander vi de herhen hørende arter av Greville 

 og Arnott forenet i en gruppe Splachnoideæ, og i 1837 av Hampe 

 i hans gruppe Splachneæ; hos Karl Muller (1849) er Splachnaceæ 

 en subtribus under Funarioideæ. 



Alle forfattere betragter nu Splachnaceæ som en egen familie; 

 der hersker kun nogen usikkerhet med hensyn til dens begrænsning, 

 forsåvidt som nogen (nu vistnok de fleste) også fører Voitia 1 ) hit, 

 som fra først av var sat mellem Musci cleistocarpi, og forsåvidt 

 som endel utstrækker den til også at omfatte Oedipodium, som 

 av andre stilles i en egen familie. 



I flere henseender er den nær beslegtet med Funariaceæ, 



men har derimot intet at gjøre med andre familier, i hvis nærhet 



Schimper stiller den, som Schistostegaceæ og Tetraphidaceæ. Den 



indtar en særstilling blandt bryofyterne derved, at flere av dens 



arter kun vokser på dyrestoffe i opløsningstilstand, og ved den 



måte, hvorpå sporernes spredning foregår. Familien fremstiller sig 



således, (ialfald hvad slegten Splachnum angår,) som fylogenetisk 



temmelig ny ; men medens frugten er højt organiseret, er dette ikke 



i samme grad tilfældet med de vegetative organer. Slegtskaraktererne 



hentes derfor også fra frugten. 



( Apophysis sporangio angustior; dentes solidi; calyptra co- 



, J nica, basi subito contracta Tayloria 



| Apophysis sporangio pro more crassior; calyptra cucullata 

 V — æqualiter conica 2 



!) Hiibeners angivelse, at Voitia nivalis findes i Skandinavien under 66° n. h., 

 er ganske sikkert urigtig. 



