jstøH i] NORGES LEUCODONTACEÆ. 35 , 



No.- Hatfjelddalen; Vefsen; Alstahaug; Bodin; Saltdalen; 

 Fauske; Sørfolden; Buksnes; Dverberg. 



Tr. Ibbestad; Trondenes; Bardo; Tromsøsundet; Lyngen; 

 Nordrejsen. 



F. Talvik; Alten; Kistrand; Nesseby. 



Antitrichia WM. 



Av de to europæiske arter har man i Norge kun den ene, 



Antitrichia curtipendula (L.) WM. 



Den ældste norske lokalflora, hvori denne art nævnes, er 

 J. N. Wilses Spydebergs beskrivelse, (1779.) men hans meddelelser 

 kan av mangel på beviseksemplar ikke kontrolleres. Derimot kan 

 Hans Strøms angivelse av planten som norsk i 1788 med sikkerhet 

 sies at være grundet på en rigtig bestemmelse, da den rindes i 

 hans herbarium. 



Den forekommer fornemmelig langs kysten fra Hvaler av, er 

 almindelig i Smålenene og i Kristianiatrakten, ytterst sjelden i Op- 

 landsamterne, sjelden på Ringerike og i Telemarken, men meget 

 hyppig i de lavere egner på Sørlandet, langs Vestlandet, i Trond- 

 hjemstrakten og i Nordland indtil Salten ; også fra Lofoten kjendes 

 den, men herfra er der et sprang i utbredelsen til Måsø, (71 ° n. b.,) 

 som er dens nordligste og i Norge også dens østligste voksested. 

 Fra kysten som basis trænger den fleresteds ind i landet langs 

 fjordene og dalene, således op i Numedal, ind i de lavere deler av 

 Sætersdalen, langs Driva op til Drivstuen, sandsynligvis til søndenfor 

 Kongsvold, langs Nea til langt op i Selbu. Dens forekomst i 

 Valders og i Lilleelvedalen er derimot uten forbindelse med dens 

 utbredelse på kysten. Dens horisontalområde er således omtrent 

 det samme som for Grimmia potens, og disse to minder i denne 

 henseende atter om en gruppe Ulota-avtev, (TJ. Drummondii, 

 Bruchii og crispula, se min fremstilling av Norges Orthotrichaceer 

 side 23); dog er de to førstnævntes varmebehov mindre end de 

 sidstes, da de går højere op over havet. Vistnok holder Antitrichia 

 sig for det meste til lavlandet og de nedre deler av skogregionen, 

 og går kun sjelden op i dette beltes øvre lag, men den forekommer 

 dog i Opdal sikkert til 700 meters højde, og det opgivne voksested 



