58 J . QVIGSTAD. [1910 



sang af Prousten i Wadsøen Hr Ludvig Christian Paus x ), at hand 

 hafde Een Iffrig aand, og gode gaver til at handle med saadant, 

 og var baade godvillig og kunde med guds ord og aand bort drive 

 sligt Dievelens spøgeri og Dieveleskab og lapperi, saa førde de 

 drængen først til Thanen til hans anden søster som var gifft i 

 Thanen med Thomas Nielssøn at de skulle ogsaa tåge vare paa 

 drængen Een stund og see hvor de kunde faa hannem til Wadsøen 

 til Prousten, thi det var for dem nærmere og 1710, om Julle tider 

 Da førde de Drængen til Wadsøen og bad Prousten, at hand villde 

 hielpe drængen med sin bon til gud, og sagde at hand er siug 

 men dog sagde de icke fuldkommelig aarsagen til hans siugdom, 

 og der for blef hand icke fuldkommeligen hiulpen dog blef hand 

 noget bedre, siden kom ieg ogsaa til deris bye og fick høre det 

 altsammen og at de icke hafde sagt Præsten aarsagen til hans 

 siugdom, sagde ieg at de giorde Ilde i det at de icke sagde Præ- 

 sten aarsagen til hans siugdom og hvordan hans siugdom er og 

 der for kand drængen icke blive hiulpen, hvor kand hand blive 

 god naar i vild icke sige læggen hvordan hans siugdom er, og 

 aarsagen til hans siugdom sagde ieg. Da fortalde de mig alt 

 sammen baade aarsagen begyndel/9en og Eenden og bad mig at 

 ieg skulle sige det til Prousten og fortælle hannem det altsammen, 

 hvilket ieg ogsaa giorde, de sagde sig icke at kunde saa meget 

 Nordsk at de seif kunde fortælle det alt sammen, og siden som 

 Prousten fick vide det, saa viste hand bedre at lauve sine bønner 

 der effter, og siden blef drengen hiulpen, og blef bedre, men dog 

 følget det hannem Een lang stund siden, men saa tit som Noide- 

 gaåzerne siden kom til drængen, saa siuntes det for drengens øgen, 

 at Præsten kom ogsaa straxt effter og kiørede dem bort i fra 

 hannem, saa at den ene fløy hid, den anden dit, hvilket intet an- 

 det var End guds ords krafft som saaledis siuntis for hannem og 

 teede sig, 



hand spurde ogsaa i sit ra/Seri hvem har ud sætt den Præst 

 paa hannem, at hand icke kand nyde fred for den Præst, thi hand 



x ) Ludvig Christian Paus, født ca. 1678, blev i 1707 sogneprest til Vardø 

 efter faderen Ludvig Christenssøn Paus (se s. 20) og i 1740 sogneprest i 

 Eidsberg. Han bodde paa Vadsø. 



