No. 4] KILDESKRIFTER TIL DEN LAPPISKE MYTHOLOGI. 71 



hafde noget at bestelle med kiøbmanden og kunde icke komme til 

 at slippe det saa hastigt, Da blef den tøes saa grum at de tenckte 

 Da og da at fanden tager hende nu i fra dem imellem deris hænder, 

 Da lod fougden kiæriste sin søn som var hos sin Moder der, løbe 

 ned til Prousten, fougdens søn kom til Prousten og sagde at tø/3en 

 er besædt om Prousten vil være saa god og komme strax til hende, 

 der Prousten det hørde kastet hand straxt hvad han hafde for sig, 

 og løb der op til hende i sine daglige klæder, thi det var paa vejen 

 og budet var hastigt som kom til hannem, der nu Prousten var 

 paa vejen, da tog den onde aand hende saadan Et tag, at de 

 viste intet andet End at Dievelen drager nu af med hende, igien- 

 nem vegen eller op igiennem tåget, thi hun sled sig af de otte 

 mænds hænder og foer op under tåget saa de bleve staaende paa 

 deris føder og hun var saa Høygt oppe at hun var oven for deris 

 hovet, i det samme raabte børnene, som var i døren og uden for 

 døren nu kommer Prousten, da falt hun ned i sengen og blef 

 stielle, da kom Prousten ind talte med hende og læste for hende, 

 men hun sagde Enda at hun saag Dievelen og der er hand og der 

 staar hand sagde hun-, saa spurde Prousten hende om hun vilde 

 anname sakramentet paa det siste, da sagde hun Ja, saa gick 

 Prousten hen og klæde sig i sine Præste klæder, og tog alter bogen 

 og kalck og disk og gick ned til hende igien, der nu Prousten, 

 var paa vejen, da Regerte den onde aand gruelig med hende og 

 løfftet hende op i fra sengen, saa at de otte mænd som laag paa 

 hende og holt hende blef staaende paa deris føder, og hun var 

 ovenfor deris hovet oppe i Veiret, op under tåget, saa Raabte 

 børnene igien som vare uden fore, at Prousten kommer nu igien, 

 saa falt hun ned i sengen igien og blef stille, saa læste Prousten 

 for hænde og brugede guds ord det meste og beste som hand 

 kunde, maatte og saa meed deelle hende alterens sakramente effter 

 som hun begierede det, og det kunde og saa meget hielpe og 

 størcke hende i hendes svaghed og fristelse End dog hun hafde 

 nyligen gaaen til alters, og siden blef hun god frisk og færdige 

 lige som hun var til forn, i saadan haar fristel/fe var hun som 

 baade Prousten Hr Ludvig Christian Paus i Vadsøen og fougdens 

 kiæriste forfalde, som baade var der og saag det, thi saadanne 



