P. A. ØYEN. 



[1910 



sammenhæng er den rigtige. Vi vil komme til at stifte bekjendt- 

 skab med flere saadanne, efterhaanden som vi skrider indover 

 Trondhjemsfjorden og studerer dens indre grene og deres forlæn- 

 gelser, dalene. Her skal vi for det første fæste vor opmærksomhed 

 ved fjordens ydre del, idet vi fra ørkedalsøren fortsætter vore un- 

 dersøgelser videre udover. 



Vi skal dog, før vi gaar videre, stanse et øjeblik ved et andet 

 fænomen, der ogsaa antyder, at forholdene har artet sig noget for- 

 skjellig for Trondhjemsfjordens og Kristianiafjordens omgivelser, 

 kanske saavel med hensyn til tid som art for de arbeidende kræfter. 

 Dette fænomen, de gamle erosionsterrasser i fast fjeld, eller som 

 man hyppig i litteraturen, om end feilagtig, Ander dem benævnt 

 „ strandlinjer", optræder paa sine steder i en meget udpræget form 

 i omgivelserne af Trondhjemsfjorden, medens det i omegnen af 

 Kristianiafj orden kun er mere undtagelsesvis, at det hidtil er lyk- 

 kedes at etterspore enkelte, mindre fremtrædende forekomster af 

 denne art. 



Den mest bekjendte af disse erosionsterrasser er den, som i 

 nærheden af Trondhjem allerede blev beskrevet af Robert Cham- 

 bers i 1850: „The most interesting object of the kind is a terrace 

 of erosion, on the face of the cliffy hill to the west of the city. 

 This is an extraordinary and most impressive example. It extends 

 for miles along the face of the hill, at one uniform elevation, which 

 I ascertained with the level and staff to be 522 feet above the sea. 

 Seen from the opposite side of the valley, or from the streets of 

 Trondheim, it appears as a dark band across the hill-face. On 

 near inspection, we find a deep cut into the almost horizontally 

 disposed slate-rocks, with a ledge, flat though rough — — 

 Not the least doubt can exist, that it is the effect of the working 

 of the sea" 1 ). Denne erosionsterrasse har saaledes ikke været 

 beskrevet og maalt blot efter den af Kjerulf angivne dato 23 ), men 

 ogsaa før, og det lyder derfor noget mærkelig, naar man læser :i 

 „denne linie er saa tydelig, at den findes gjengivet i afbildninger^ 



!; The Edinburgh New Philosophical Journal, Vol. XLVIII, pp. 72. 73. 



2 ) Kjerulf: Udsigt over det sydlige Norges geologi. Atlas, pl. III. 



3 ) Kjerulf: Meråk erprofilet, pag. 69. 



