44 K. RYGH. [1910 



steder naaet ned i gruslaget. Derfor var det ogsaa her sjelden at 

 finde flinterne i uforstyrret leie. Saavidt det kunde sees, har 

 flinterne oprindelig kun ligget i den allerøverste del af gruslaget. 

 Der findes kulstykker paa hele det oppløiede stykke ; men derpaa 

 kan neppe lægges stor vægt, da der ogsaa findes stykker af stenkul 

 og glasbiter rundt omkring. Alt dette skriver sig vel fra den 

 søppel, som i aarenes løb i forbindelse med gjødselen er ført ud 

 over dette stykke, som længe har været under dyrkning. Det 

 samme gjelder efter hr. Nummedals opfatning de enkelte østers- 

 skaller og knokler af dyreben, som saaes. Nær stendyngen mente 

 han dog at se nogle levninger af et oprindelig lag af sort jord, 

 blandet med mange smaa kulstykker, omtr. 10 cm. dybt. Dertil 

 kommer, at flere af stenene i den store dynge har en eiendom- 

 melig brun skorpe, som naar den bliver vaad faar sodfarve. Der 

 er derfor megen grund til at tro, at stenene har hørt til et ildsted. 

 II. Bruns vi ken. Findestedet ligger i den nordligste af de 

 ovenfor omtalte dalstrækninger, i daglig tale kaldet Sommerfjøs- 

 dalen, hørende under gaarden Brunsviken. Ogsaa denne dal har 

 retning øst — vest og er i bunden omtrent flad med en bredde af 

 20 — 25 m. mellem de meget lave aase. Jordarten her er sort 

 myrjord, som efter midten skal være op til 2 m. dyb. Stykket 

 var sidste vaar blevet draineret med to længdegrøfter og flere 

 tvergrøfter. I den opkastede jord havde hr. Nummedal fundet 

 flintstykker, navnlig i stor mængde nær berget paa nordsiden ved 

 skjæringspunktet af to grøfter. Her foretog jeg en prøvegravning 

 paa begge sider af begge grøfter i en udstrækning af over 4 m. 

 i længden og omtr. 3 m. i bredden. Myrlaget havde her en dybde 

 af 0,60 m.; derunder var grovt sandgrus. Ved gravningen gik vi 

 et stykke ned i gruslaget. Der fandtes en mængde flinter, tættest 

 i nærheden af langgrøften, dog intetsteds saaledes at der var tale 

 om nogen dynge. Hvor de havde sit oprindelige leie (uforstyrret 

 af grøftegravningen), fandtes de allernederst i myrlaget ved over- 

 gangen til grusgrunden. Det viste sig hensigtsløst at forsøge nogen 

 maaling af dybden af stykkernes leie, da den kun vilde have givet 

 niveauforskjelle af 1 eller høist et par cm. I den klæbrige, fede 

 myrjord maatte stykkerne formelig skjæres ud. De havde da i 



