46 I. HA GEN. [191 3 



additionnelle de Swartz montre tout-au-plus qu'il a tire ses conclu- 

 sions aussi promptement que Lindberg; elle a méme moins de 

 valeur, car dans la litterature de la periode en question une 

 addition comme « Dicks. » å la suite du nom de 1'espéce n'im 

 plique pas du tout que le nom spécifique ait été imposé par 

 Dickson. Voyez la Bryologia universa de Bridel! Dans cet 

 ouvrage ce n'est pas le nom de 1'auteur de la dénomination spé- 

 cifique qui est attaché au nom de 1'espéce, mais celui du pre- 

 mier collecteur. — 



Fl. Dan. tab. 295 (1766) forestiller ifølge Lindberg nærvæ- 

 rende art, som efter dette er samlet allerede av Oeder «in Nor- 

 vegiæ pascuis subalpinis,» skjønt den dengang endnu ikke var 

 utskilt fra P. commune. Som P. gracile angis den for Norge først 

 av Hornemann i Fl. Dan. fase. 24 (1810); det ældste kjendte 

 eksemplar er, antagelig i dette år, samlet ved Tønsberg av Chr. 

 Smith. 



Artens hovedform er, likesom dens var. parvirete, alminde- 

 lig gjennem det meste av landet, både i de sydligste og de nord- 

 ligste landsdeler, og gjør ingen forskjel på Øst- og Vestland; de 

 mangler derimot på Spitsbergen, og nordgrænsen, ialfald i den 

 gamle verden, falder derfor i Norge (ved 70° 25' n. b.). Den 

 mangler i højfjeldet, idet den i det hele ikke kjendes fra lav- 

 bæltel og er overmåte sjelden i vidjebæltet, hvor den ikke vites 

 at være fundet på mer end to steder, nemlig på Filefjeld i 1300 

 m. og på Dovrefjeld i 1100 m. højde; i de øvre lag av bjerke- 

 beltet må den også regnes til sjeldenheterne. Dette står vistnok 

 i forbindelse med, at den i de højest liggende deler av landet 

 har vanskelig for at finde sit yndlingssubstrat, torvjord. Det er 

 nemlig især på torvmyrene, den vokser, der, hvor grunden ikke 

 er for våt, altså især på sådanne, som er i færd med at uttørres, 

 og på tuer i fugligere myrer; dog kan den også, men langt sjeld- 

 nere, forekomme på steder, hvor der ikke tindes torv i grunden, 

 men i stedet derfor muldjord, ren eller blandet. I Kristiania- 

 Iraktens mosflora opfører Kiær den som kalksky, men nogen 

 erfaring i lignende retning synes ikke at være gjort av andre 

 forfattere, og i virkeligheten lar vel også forholdet sig vanskelig 

 bringe på det rene; nordenfor polarkredsen holder den sig ingen- 

 lunde borte fra kalktrakterne. 



