1-1 u 



?Philonotis laxa, Fontinalis dalecarlica, Dicliélyma falcatum m, fr., 

 Myrinia pulvinata, Heterocladium squarrosulum, Thuidium 

 delicatulum m. fr. og Philiberti samt Bryhnia scabrida og Hypnum 

 dilatatum. 



Blandt de på I Cråkerøen og de tilliggende holmer fundne arter 

 kan fremhæves Riccia bifurca, Bazzania triangularis, Odonto- 

 schisma sphagni, Cephalozia fluitans, Riccardia major, Junger- 

 mannia bicrenata og saxicola, Nardia insecta, Archidium pha- 

 scoides, Ephemerum sérratwm, Acaulon muticum, Hymenosto- 

 mum rostellatum og squarrosum, Dier (mella Scliréberi, Dicranum 

 elatum og Bergeri, Fissidens taxifolius, Tricliodon cylindricus, 

 Pterygoneurum cavifolium, Pottia minutula, Didymodon spadi- 

 ceus, Orimmia tricliophylla, Ulota Ludwigii, Orthotrichum urni- 

 gerum, Tetraplodon mnioides, Mniobryum albicans, Bryum ivar- 

 neum, lapponicum, cuspidatum, intermedium, cirratum, atropur- 

 pureum og Stirtoni, Amblyodon dealbatus, Conostomum tetragonum, 

 Anomodon attenuatus og longifolius, Thuidium delicatulum og 

 Philiberti, Pkilygyrium repens m. fr., Brachythecium Ryani, 

 Bryhnia scabrida, Eurrhynchium crassinerve og Mans, Plagiothe- 

 cium iurfaceum og Hypnum pseudostramineum. 



I Onsø, som mod syd og sydvest begrænses af Kristiania- 

 fjorden, og hvis fladeindhold udgjør 12117 hektarer med en gjen- 

 nemsnitshøjde over havet a f mellem 30 og 40 meter, er terrænet 

 og jordbunden omtrent som i Glemminge, afvexlende større og 

 mindre granitåse med mellemliggende flader og dalfører, hvis bund 

 for de lavere trakters vedkommende består af lerjord og i de 

 højere liggende af sand og sandmuld. Til Onsø hører porfyrøerne 

 Søstrene, Missingerne og Rauø, på hvilke væxtforholdene imidler- 

 tid i så mange henseender er afvigende fra fastlandets og granit- 

 øernes, at de rettest omhandles særskilt (sammen med den i Råde 

 beliggende, af samme bergart dannede Sletter ; se nedenfor side 26). 



Onsø er uden sammenligning det af Fredrikstadtraktens her- 

 reder, hvor der er gjort de fleste interessante mosfund, hvilket 

 vistnok for en del skyldes porfyrøernes flora, men væsentligt hid- 

 rører fra, at dette herred, når det nordvestlige parti undtages, er 

 langt bedre gjennemsøgt end de øvrige, specielt tør trakten om 



