1.] 15 



indtages af højere rygge (op til 129 meter). Jordbunden er lerjord, 

 undtagen på „Raet", hvor den består af sandjord. 



Af dette herred er kun enkelte partier nærmere undersøgte, 

 nemlig øerne Sletter og Aven og de til den sidste stødende dele 

 af fastlandet samt trakterne omkring jernbanestationen og op mod 

 Vansjø tilligemed nogle af dennes øer, som Bratholmen 

 o. a. Når bortsees fra de på Sletter fundne arter, som 

 vil blive omtalte sammen med de på de øvrige porfyrøer fundne, 

 er følgende de, som især fortjener at nævnes: Ceplialozia Lammer - 

 siana, Scapania compada m. fr., Narclia hæmatosticta, Cynodon- 

 tium schisti, Oncophorus Wahlenbergii, Dlcranella subulata, Di- 

 trichum glaucescens, Didymodon rigidulus, Bryum cydophyllum 

 og Anomodon lonyifolius. 



Time herred er i sin sydlige (på Rolsøen beliggende) del lavt 

 og temmelig jevnt, medens dets nordlige parti består af et udstrakt, 

 for det meste skovklædt åsland, der ligger endel højere end de 

 øvrige af de omtalte bygder og på et enkelt punkt (Harehjellåsen) 

 hæver sig til 275 m. o. h. Som følge heraf er dette herreds mid- 

 delhøjde større end de øvriges og anslået til 60 m. o. h. Berg- 

 arten er dels granit, dels gnejs; den første danner Rolsøen og 

 mesteparten afTunøen samt den sydvestlige del af herredets fast- 

 land, den sidstnævnte resten af fastlandet og nordspidsen af Tun- 

 øen. Jordbunden består af ler, der, såvidt det har været bemær- 

 ket, i de højere liggende indre trakter er stærkt blandet med sand. 

 Herredet opviser iøvrigt i sine naturforhold en langt større afvex- 

 ling end de øvrige, idet det foruden at besidde højere åse med 

 tildels bratte fjeldvægge er rigeligere forsynet med vand, såvel rin- 

 dende som stillestående. Glommen deler sig ved dets nordlige 

 ende i to arme, hvoraf den større, østlige, skiller dette herred fra 

 Vartejg, Skjeberg og Borge, medens den mindre, vestlige, løber 

 igjennem Tune og omslutter Tunøen på tre kanter. Efter først at 

 have ud videt sig til Minge våndet og Isnesfj orden (samt det i for- 

 bindelse hermed stående Bjømstadvand), indsnevres denne arm til 

 en smal elv, Sollielven, hvorefter den atter udvider sig til en be- 

 tydelig indsø, Visterflo, der forener sig med hovedelven. Under 

 sit løb gjennem Tune optager Glommen, og da særlig Sollielven, 



