24 [No. 



Bryum bimum, cirratum og pseudotriquetrum, de fleste arter 

 Mnium, Cinclidium stygium, Paludella squarrosa, Thuidium 

 Blandowii og Camptothecium nitens. Levermoserne repræsenteres 

 i myrer hyppigst af Cephalozia-, Biccardia- og J anger mannia- 

 arter; af andre slægter rinder man Lepidozia setacea, Odonto- 

 schisma sphagni og denudatum samt Scalia Hookeri. 



Ligesom den fanerogame opviser også mosfloraen et antal af 

 for stranden og havets umiddelbare nærhed ejendommelige arter, 

 for hvilke en nu og da gjentagen fin douche af saltvand synes at 

 indgå som livsbetingelse, og som af den grund i almindelighed 

 neppe fjerner sig mange meter fra kysten undtagen på steder, hvor 

 havsprøjten står længere ind over landet, som f. ex. på Søstrene, 

 hvor såvel Schistidium maritimum som TJlota phyllantha gjen- 

 findes langt indover øerne. A f strandmoser forekommer foruden de 

 allerede nævnte kun Pottia Heimii, Bryum Marratii, salinum, 

 lapponicum, Graefianum og litorale. — 



Barskovenes mosflora er bemærkelsesværdig nærmest ved 

 de forholdsvis få arter, den indeholder, men disse optræder til 

 gjengjæld i så enorm mængde, at de ved sin massevegetation mere 

 end opvejer, hvad de mangler i antal. To arter, Rypnum parie- 

 tinum og Hylocommm proliferum, dækker således omtrent alene 

 bunden i vore barskove, og til disse slutter sig nogle få andre, 

 som Dicranum scoparium og majus, Hypnum crista castre?isis, 

 Hylocomium triquetrum og loreum samt nogle flere. 



På barken, i sprækker og hulheder på helst ældre træstam- 

 mer og på de større grene af løvtrær, sjeldnere på bartrær, op- 

 træder et antal moser, hvoraf enkelte neppe påtræffes på andet 

 underlag. Hvor ingen anden skygge forefindes, er det især på 

 den fra solen vendende side af løvtræstammer med ujævn og 

 sprukken bark og på grenenes overside, at de fleste af disse arter 

 trives. De løvtrær, som opviser det største antal arter, er eg, ask, 

 or, æble, birk, asp og den plantede og forvildede Salix fragilis, 

 af hvilke aspen fortrinsvis tjener som underlag for Orthotrichum 

 obtusifolium og gymnostomiim, og Salix fragilis for 0. diapha- 

 num samt den sjeldne Tortula papillosa, medens birken tjener som 

 substrat for flere arter TJlota. På de tynde grene af granen tindes 



