Nr. 1] EN BOPLADS FRA YNGRE STENALDER. 5 



1. Ostrea ednlis Lin. Østersen forekom meget almindelig og 

 gjennemgaaende i temmelig store eksemplarer, op til 115 mm. 



2. Mytilus edulis Lin., blaaskjæl, var ogsaa meget almindelig. 

 De var i regelen smuldret, men der fandtes ogsaa større brud- 

 stykker og hele eksemplarer. Det største havde en længde af 

 75 mm. 



3. Cardium edule Lin., hjerteskjæl, var meget almindelig og 

 forekom i vel vedligeholdte skaller i størrelser op til 53 mm. 



4. Cyprina islandica Lin., kuskjæl. Heraf saaes ikke sjelden 

 brudstykker; undertiden stødte man ogsaa paa hele skaller. 



5. Astarte banksi Leach. Kun 1 eksemplar. 



6. Astarte elliptica Brown. Bare et eneste brudstykke. 



7. Litorina litorea Lin. Overordentlig almindelig. Forekom 

 ofte i hele hauger i størrelser op til 31 mm. 



8. Polytropa lopilhis Lin. Et og andet eksemplar i størrelser 

 op til 33 mm. 



9. Turritella terebra Lin. Bare 1 eksemplar. 



10. Nassa reticulata Lin. Nogle faa eksemplarer i størrelser 

 op til 24 mm. 



11. Buccinum undatum Lin. Et og andet eksemplar i stør- 

 relser op til 70 mm. 



De, som særlig har været madskjæl, er ostrea, mytilus, cardium 

 og litorina. Det er noget paafaldende, at albueskjællet savnes. 

 Patella forekom jo paa Stenkjærbopladsen, i stor mængde paa 

 Buset paa Frosta og i Hestneshulen paa Hitteren. Man skulde 

 antage, at patella fandtes i Trondhjemsfjordens indre del paa 

 bopladsmenneskenes tid, siden østersen optræder i saa stor 

 mængde, og isaafald er det besynderligt, at disse skjælædere ikke 

 har tåget denne art. 



Under det beskrevne skjællag, som udmerkede sig ved sin 

 mørke farve, fandtes et lysere lag af sand, og navnlig nærmest 

 fjeldvæggen indeholdt denne skjælrester (mytilus, cardium og lito- 

 rina). Dette lag saa ud til at være fjæresand med brudstykker 

 af skjæl i naturligt leie og med svag helding fra fjeldvæggen. 

 Direkte ovenpaa dette sandlag laa tildels kullag og derovenpaa 

 brændte stene og en mængde skjæl af mytilus og cardium. Bo- 

 pladsmenneskene har altsaa tændt sin ild direkte paa fjæresanden, 

 og heraf maa man kunne slutte, at sjøen var lige ved. Da høiden 

 over tanggrænsen i fjorden ved maaling med aneroidbarometer 

 fandtes at være ca. 26 m., maa havstanden derfor have været 

 omtr. 20 m. høiere end nu. Naar dette sammenholdes med den 

 omstændighed, at østersen fandtes i mængde, synes alt at tyde 

 paa en betydelig alder for bopladsen. 



Ogsaa paa andre steder i dyngen forekom kul i større og 

 mindre mængde, tildels ganske opløst, men tildels ogsaa i hele 

 stykker. I en rude omtrent i midten fandtes to tydelige kullag, 

 et i en dybde af 25 cm., blandet med mange forbrændte sten- 

 skiver, og et andet ovenpaa bunden i en dybde af omtr. 65 cm. 



Af ben fandtes kun faa, meget forvitrede smaa stykker, mest 

 i det dybeste af skjællaget og især i den vestligste del henimod 



