TH. PETERSEN. [1912 



afslutningen af gravningen. Disse benstnmper er ikke endnu be- 

 stemte, og det tør være meget tvilsomt, om de overhovedet lader 

 sig bestemme. 



Enkelte andre iagttagelser skal endnu omtales. Et par meter 

 indenfor dyngens grænse mod øst fandtes en oplagt mur, som gik 

 paa skråa, omtr. i retning nordøst — sydvest, og havde en længde 

 af 3,5 m. Den var hovedsagelig sammenlagt af flade bergstene, 

 men med enkelte rundagtige strandstene imellem. Der fandtes og- 

 saa dele af kulturlagets almindelige masse imellem stenene; men 

 dette kan være trykket ind fra siderne mellem de ikke særdeles 

 tæt sammensluttende stene. Muren bvilede paa grundsanden, og 

 det nederste stenlag laa tildels ogsaa lidt nede i denne. Dens 

 høide var ikke nogetsteds over 50 cm. og den naaede ikke op i 

 kulturlagets overflade. Det er ikke let at afgjøre, hvortil denne 

 mur har været bestemt, eller til hvilket formaal den har tjent. 



Videre kan merkes, at medens vi ellers, efterat stenene paa 

 overfladen var ført bort, kun fandt en mængde smaa, knuste 

 stene i massen, men ingen større, var der dog 5 overordentlig 

 store stene, som laa omtr. paa bunden og ikke naaede helt op 

 til lagets overflade. De var alle af temmelig regelmæssig kubisk 

 form, aabenbart engang i tiden nedfaldne fra berghammeren. I 

 det sydøstre hjørne laa 3 saadanne nær sammen. Den ene af 

 dem var i den øvre flade l,so X 1,40 m. i tverm. Lidt nedenfor 

 (søndenfor) den laa en anden af samme bredde. I mellemrummet 

 mellem disse, som var 65 cm. bredt, dannedes bunden af et fladt 

 fremspring af den nedre sten. I den nordvestre del af det under- 

 søgte omraade laa to overordentlig store stene af mere aflang 

 form, jevnsides, men med et mellemrum af henimod 1 m., den 

 øverste ikke langt fra bergvæggen. Den nederste af dem havde 

 en del af kulturlaget under sig; ellers hvilede de paa grundsanden. 

 Disse store stene er sikkert faldne ned som kløvninger fra fjeld- 

 væggen, dels før bosættelsens tid, dels som det synes efterat den 

 var begyndt. Den regelmæssighed, hvormed de laa, kunde lede 

 til den formodning, at de er blevet flyttet noget. Men deres store 

 tyngde gjør dog dette lidet sandsynligt. Med sin jevne overflade 

 har de været meget bekvemme til at sidde paa.« 



Som det vil sees av ovenstaaende beretning, var utbyttet av 

 denne førsle undersøkelse paafaldende ringe og svarte ikke til 

 de forventninger, som man maaske kunde ha hat grund til at 

 stille, naar hensyn lages til dyngens ulslrækning og kulturlagets 

 mægtighet. Bopladsens utsatte beliggenhet kunde nok forklare 

 den næslen totale mangel paa organiske rester, men da man av 

 flere grunde maatte antage, al dyngen skrev sig fra stenalderen, 

 var del besynderlig at der ikke fandtes redskaper eller brud- 

 stykker av saadanne. Del var derfor al opfordring til at fort- 

 sætte utgravningen, saameget mere som den del av bergvæggen, 

 som mot syd begrænset dyngens forlsæltelse, synles al ha dannet 

 en heller, hvis tak dog var raset ned sammen med en mængde 



