Nr. 1] EN BOPLADS FRA YNGRE STENALDER. 9 



Paa enkelte steder forekom kullene 1 i saa store mængder at 

 man maa anta der her har været ildsteder. Dette er saaledes 

 navnlig tilfældet i partiet like utenfor helleren, altsaa i ruterne 

 16, 21, 26. Naar man tænker sig at bopladsfolkene væsentlig 

 har holdt til inde ved fjeldvæggen, er denne plads for ildstederne 

 jo ogsaa ganske naturlig. I rute 6 laa der en overmaade stor, 

 ovenpaa flat sten, som fyldte næsten hele feltet. Over denne 

 fandtes en mængde kul og ildskjørnete sten. Ogsaa i ruterne 12 

 og 17 maa der ha været ildet oppe i dyngen, at dømme efter 

 den mængde ildmørje, kul og brændte skjæl som fandtes her. 

 Egentlige gruer eller murete ildsteder blev ikke paatruffet. Neden- 

 for ruterækken 2 — 27 kunde ildsteder ikke paavises, hvorimot 

 enkelte kulbiter og mindre kulsamlinger paatraffes helt ut i 

 dyngens yterkant. 



Ben opsamledes i et antal av 156. 2 De var næsten alle sterkt 

 forvitrede og fandtes som foran nævnt gjennemgaaende i dyn- 

 gens nederste partier. I felt 1 og 13 laa flere samlet paa ét sted 

 umiddelbart over undergrunden. Paafaldende ofte blev de paa- 

 truffet under store stene, en omstændighet, som vel har bevirket 

 at der idetheletat er bevaret et forholdsvis saa stort antal. Benene 

 er velvilligst gjennemgaat av hr. inspektør Herluf Winge. Ifølge 

 hr. Winge er de »saagodt som udelukkende stærkt forvitrede 

 Splinter af Knogler af større Pattedyr, ganske ubestemmelige. 

 Det eneste, der lader sig bestemme, er et Stykke af en Kindtand 

 af tam Oxe og et Midtstykke af Laarbenet af en Tjur.»* 



Av skjæl opsamledes endel prøver, som velvilligst er gjen- 

 nemgaat av hr. konservator Nordgaard. Som et tillæg til hvad 

 han foran har anført om de paa denne boplads forekommende 

 muslingskaller, bemerker han følgende: »Av blaaskjel fandtes et 

 eksemplar, som var ualmindelig stort, det hadde nemlig en 

 lengde av 88 mm. Saa store blaaskjel har jeg endnu ikke fundet 

 i Trondhjemsfjorden. De største levende individer av Mytilus 

 edulis, jeg har iakttat her i fjorden, blev tat ved Fines i bunden 

 av Verrasundet d. 19 /V 1906. De maalte 66 — 73 mm. I skjel- 

 materialet fra 1910 var der ikke saa meget som et brudstykke 

 av albuskjellet (Patella vulgata Lin.), og i det nye materiale var 

 der heller ikke mere end et eneste litet eksemplar, som hadde 

 en lengde av 29 mm. Men dette viser ialfald, at Patella levet 



1 Et utvalg av prøver er velvilligst bestemt av professor dr. H. H. Gran; 

 de fleste viser sig at beståa av or, enkelte ogsaa av furu. 



2 I dette tal er ogsaa medtat de av Rygh og Nordgaard opsamlede. 



3 Blandt benene fandtes ogsaa halshvirvelen av et ungt svin. Det 

 er imidlertid av en anden, mere velbevaret karakter end de øvrige og 

 fandtes øverst i kulturfaget; det er sandsynligvis i en senere tid slæpt 

 dit av en hund. 



